Постанова
Іменем України
 
13 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 338/706/18
провадження № 61-48650св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),  Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Старобогородчанська сільська рада об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року у складі головуючого судді Шишка О. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Фединяка В. Д., Девляшевського В. А., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старобогородчанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на землю.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої він успадкував право на земельну частку (пай) розміром 23,90 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі. 
 
З метою отримання нового державного акта на право власності на землю та виділення земельної ділянки в натурі, звернувся до сільської ради й довідався, що його матері було виділено земельну ділянку в АДРЕСА_1, однак документи видані на земельну ділянку в АДРЕСА_2, а земельну ділянку в АДРЕСА_1, яку повинні були надати його матері ОСОБА_3 виділили відповідачу ОСОБА_2 .
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, яка їй не належала, ОСОБА_1 просив визнати недійсним і скасувати державний акт серії ІФ № 025455 на право власності на земельну ділянку площею 0, 8672 га, кадастровий номер 2620488602:02:002:0097, розташовану в АДРЕСА_1, виданий на ім`я ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області                від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано  тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачу         ОСОБА_2 було  незаконно передано у власність земельну ділянку в АДРЕСА_1.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2018  року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про  відмову в задоволенні позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів 
 
У грудні  2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили порядок жеребкування, яке проводилося при розпаюванні земель і не з`ясували чи земельна ділянка під НОМЕР_1 в списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Старобогородчаснької сільської ради в АДРЕСА_1 підлягала наданню відповідачу ОСОБА_2 , чи саме матері позивача ОСОБА_3 . При встановленні зазначених обставин суди допустили порушення норм матеріального права та не врахували, що відповідно до порядкового номеру сертифікату ОСОБА_3 , їй підлягала переданню у власність земельна ділянка саме в АДРЕСА_1, а не в АДРЕСА_2. Крім того, поза увагою судів залишилося те, що відповідачі вчинили дії, якими визнали хибність даних в загальному списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, стосовно виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельних ділянок, проте дій по усуненню порушення прав позивача не вчинили, залишивши чинним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я відповідача ОСОБА_2 . 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  судів першої та  апеляційної інстанцій - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 025455, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,8672 га, кадастровий номер 2620488602:02:002:0097, розташовану в АДРЕСА_1.
 
Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі розпорядження Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 08 жовтня 2004 року № 311 з урахуванням технічного звіту по виконанню проектно-вишукувальних (проектних) та комплексу землевпорядних і геодезичних робіт для розроблення проекту формування територій селянських господарств з врахуванням заходів по охороні земель, з метою визначення еродованих та деградованих земель, які підлягають залуженню, залісненню та консервації на території Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, у якому під № 403 вказано, що ОСОБА_3 виділено земельну ділянку в АДРЕСА_2, а під № 546, зазначено, що ОСОБА_2 виділено земельну ділянку в АДРЕСА_1.
 
У наявних в матеріалах справи списках громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області відсутні будь-які виправлення чи зміни щодо виділення земельних ділянок. Висновок органу досудового розслідування з цього питання також відсутній.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України                                                                від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
 
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю;      3) одержання КСП цього акта.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.
 
Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на  порушення його прав оспорюваним державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 025455. 
 
З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, відмовляючи у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 025455, виданого на ім`я ОСОБА_2 , правильно виходив з недоведеності вказаних позовних вимог.
 
З огляду на наведене не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги    про те, що судами неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи, не досліджено порядок жеребкування, яке проводилося при розпаюванні земель, з урахуванням порядкових номерів матері позивача та відповідача ОСОБА_2 , та  не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Усі обставини справи та доводи позивача були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Доводи ОСОБА_1 щодо вчинення відповідачами дій, якими вони визнали хибність даних в загальному списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) на території Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, стосовно виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельних ділянок, є безпідставними, оскільки рішення Старобогородчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, згідно якого рада не заперечує щодо внесення змін в загальний список та виділення ОСОБА_2 земельної частки (паю) в АДРЕСА_2, не є підставою для визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 025455, з підстав зазначених позивачем.
 
Аргументи  касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області                                 від 30 серпня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду     від 13 листопада 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко