справа № 756/7631/18                     
головуючий у суді І інстанції Луценко О.М.
провадження № 22-ц/824/2153/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 лютого  2020 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І.
суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
в с т а н о в и в :
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Позов мотивовано тим, що у лютому 2018 року відбулось залиття квартири позивача з вини мешканців квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам. Факт залиття квартири підтверджується актом № 462 від 13 березня 2018 року про залиття, аварію, що трапилась з вини мешканців квартири АДРЕСА_1 , складеним комісією Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва». У зв`язку із зазначеним, позивач, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на свою користь майнову шкоду, спричинену залиттям квартири, у розмірі 7 000 грн та моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 
2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивача щодо залиття його квартири відповідачами та щодо розміру завданої шкоди не знайшли свого підтвердження зібраними у справі письмовими доказами.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив фотографій на яких зображені місця залиття квартири, позивач є юридично необізнаною особою, відповідачі не заперечували щодо вартості завданої шкоди.
Відповідачі скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направили заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення  залишається без змін з огляду на таке.
Приписами частин 1-4 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів враховує, що в силу приписів статей 15, 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди.
Згідно із частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки відповідача; факт нанесення збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками; вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
 
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 23 квітня 1996 року (а.с. 4).
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачам відповідно до договору купівлі-продажу від 16 листопада 2009 року та Витягу з Державного реєстру правочинів від 16 листопада 2009 року (а.с. 43-44).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 лютого                2012 року  частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до                        ОСОБА_2 , третя особа Комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у місті Києві, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, у розмірі 2650 грн. 
Як вбачається із вказаного рішення суду, 23 листопада 2011 року внаслідок недбалого ставлення та не утримання у належному стані системи холодного водопостачання власниками квартири АДРЕСА_1 , сталося залиття квартири АДРЕСА_3 , власником якої є позивач, що підтверджується поясненнями сторін та складеним 08 грудня 2011 року Актом про залиття, затвердженого начальником ЖЕК №501. 
Згідно з локального кошторису № 2-1-1 вартість ремонту квартири АДРЕСА_3 після залиття становила 2650 грн (а.с. 78) та була відшкодована відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28). 
Відповідно до Акту про залиття, аварії, що трапились на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання, розгерметизації стиків від 08 грудня 2011 року, комісія у складі інженера по ремонту                  ОСОБА_10 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_5 , майстра технічної дільниці  ОСОБА_6 , представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення, ГВП, ХВП та каналізацію, склала цей акт про те, що 23 листопада 2011 року у будинку АДРЕСА_1 трапилося залиття по системі ЦО, ХВП. 
В результаті чого у квартирі АДРЕСА_3 було пошкоджено: 
кімната 1 - стеля - побілка звичайна - 10,3 м2;
стіни - шпалери звичайні - 27,6 м2;
кімната 2 - стеля - побілка звичайна - 15,8 м2;
коридор - стеля - побілка звичайна - 6,2 м2;
кухня - стеля -  водоемульсійне фарбування - 8,2 м2;
стіни -  шпалери звичайні - 24 м2.  
Причиною залиття, що сталася на системі ХВП, є халатне ставлення мешканців квартири АДРЕСА_1 до сантехнічного обладнання (а.с. 27).
 
У червні 2018 року позивач,  звертаючись з позовом до суду, посилався на те, що у  лютому 2018 року трапилося залиття його квартири з вини відповідачів,  мешканців квартири АДРЕСА_1 .
На підтвердження обставин щодо протиправної поведінки відповідачів, що полягала у залитті квартири позивача,  та щодо причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та завданими збитками, позивачем був наданий Акт № 462 про залиття, аварію, що трапилась з вини мешканців квартири АДРЕСА_1 від 13 березня 2018 року. 
Як вбачається з цього Акту № 462 від 13 березня 2018 року, складеного комісією у складі інженера 1-ї категорії - ОСОБА_7 , майстра технічної дільниці ОСОБА_6 , старшого майстра ОСОБА_8 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_9 , у присутності мешканця квартири АДРЕСА_3 , у лютому 2018 року у будинку АДРЕСА_3   сталося залиття квартири АДРЕСА_3 .  Внаслідок залиття, яке відбулось у лютому 2018 року пошкоджено оздоблення квартири АДРЕСА_3 , а саме:  кухня - стеля (клеєве фарбування) - 0,3 м2 та  замикання електропроводки на світильник у кухні. Причиною залиття зазначено: залиття побутового характеру, оскільки мешканці квартири АДРЕСА_1 слюсаря-сантехніка та аварійну службу для ремонту сантехнічного обладнання та стояків водопостачання не викликали (а.с. 5).
Разом з тим, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року                          № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). 
В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Заперечуючи проти позову, відповідач, ОСОБА_2 , посилалася на те, що у лютому-березні 2018 року вона не була повідомлена про факт залиття та час складання Акту, хоча присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою, у Акті від 13 березня 2018 року не вказано конкретної дати, коли відбулося залиття та конкретної причини залиття; всі недоліки сантехнічного обладнання у квартирі АДРЕСА_1 було усунуто ще у                  2012 році;  пошкодження, які вказані в Акті від 13 березня 2018 року збігаються із пошкодженнями, які зазначені в Акті від 08 грудня 2011 року.  
Як вбачається з вказаного Акта № 462 від 13 березня 2018 року, обстеження квартири на предмет залиття проводилося за відсутності відповідачів, власників квартири АДРЕСА_1 , конкретна дата залиття не визначена, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття,  та щодо конкретної причини залиття  відсутній.
Виходячи з викладеного, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищевказаний Акт № 462 від 13 березня 2018 року за змістом не відповідає встановленій у Правилах формі, оскільки у  ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири, інші необхідні для такого документа реквізити, зацікавлені особи з боку винної сторони були відсутні при обстеженні квартири та складанні цього Акта. Таким чином, цей акт не може бути належним і допустимим доказом  протиправної поведінки відповідачів, що полягала у залитті квартири позивача, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та завданими позивачу збитками.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Заперечуючи проти позову, відповідач, ОСОБА_2 , посилалася на те, що всі недоліки сантехнічного обладнання у квартирі АДРЕСА_1 було усунуто ще у                  2012 році;  пошкодження, які вказані в Акті від 13 березня 2018 року збігаються із пошкодженнями, які зазначені в Акті від 08 грудня 2011 року.  
Як вбачається з матеріалів справи, обстеження квартири  АДРЕСА_3  було проведено  06 червня  2018 року комісією у складі: головного інженера виконавця послуг ОСОБА_4, майстра технічної дільниці ОСОБА_6 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_9 , електромонтера ОСОБА_11 у присутності мешканця квартири АДРЕСА_3 , по черговій заяві мешканця з приводу залиття квартири (згідно з заявою від                  06 червня 2018 року зазначено, що залиття відбулося 05 червня 2018 року).
За результатом обстеження було складено Акт  № 856 обстеження квартири АДРЕСА_3 , затверджений  начальником ЖЕД-501. 
Відповідно до цього Акту № 856, комісією встановлено, що сліди залиття у квартирі  АДРЕСА_3 застарілі та сухі. Згідно з даних диспетчерської служби  від                  05 червня 2018 року квартира АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 щодо залиття чи аварії системи водопостачання та каналізації не звертались.  Ремонт у квартирі АДРЕСА_3 , а саме оздоблення стін та стелі не проводився приблизно 15 років тому, крім застарілих плям давнього залиття на стінах та стелі квартири, від тривалої експлуатації спостерігається пожовтіння та відшарування побілки та шпалер. Одночасно при проведенні обстеження у квартирі АДРЕСА_3 виявлено порушення підключення електроприладів, а саме на розетці в коридорі мешканцем квартири АДРЕСА_3 самостійно, штучно влаштоване коротке замкнення, що мешканець видавав, як коротке замкнення системи електропостачання в квартирі в результаті залиття. Залиття квартири АДРЕСА_3 із квартири АДРЕСА_1 не виявлено (а.с. 73).
Обстеження квартири  АДРЕСА_1 на предмет  технічного стану сантехнічного обладнання та водопровідних мереж у квартирі також було проведено  06 червня  2018 року  у зв`язку із зверненням мешканця квартири АДРЕСА_3 про залиття. За результатами обстеження складено Акт № 857, затверджений  начальником ЖЕД-501,  де встановлено, що на час обстеження водопровідні мережі, вентилі та сантехнічне обладнання у квартирі перебувають в задовільному технічному стані; протікання мереж та сантехнічних приладів не відбувається.  Згідно з інформацією диспетчерської служби  від 05 червня 2018 року квартира АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 щодо залиття чи аварії системи водопостачання та каналізації не звертались (а.с. 25). 
07 серпня  2018 року, комісія у складі інженера 1-ї категорії                  Марченко Н.С., старшого майстра - ОСОБА_8 , слюсаря-сантехніка - ОСОБА_12 , у присутності мешканця квартири АДРЕСА_1 ,  провела обстеження квартири АДРЕСА_1 для визначення технічного стану сантехнічного обладнання та водопровідних мереж у зв`язку з скаргами мешканця квартири, що розташована нижче, АДРЕСА_3 на залиття та склала  Акт  № 1160  обстеження квартири АДРЕСА_1 , затверджений начальником ЖЕД-501.
Відповідно до цього Акту № 1160,  комісією встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 сантехнічне обладнання, водопровідні та каналізаційні стояки перебувають у задовільному технічному стані. Аварійна служба та слюсар-сантехнік з 01 серпня 2018 року мешканцями кватири АДРЕСА_1 не викликалися  (а.с. 24).
Враховуючи, що відповідно до Акту № 856 від 06 червня 2018 року ремонт оздоблення стін та стелі у квартирі АДРЕСА_3 не проводився приблизно                    15 років тому, крім застарілих плям давнього залиття на стінах та стелі квартири, від тривалої експлуатації спостерігається пожовтіння та відшарування побілки та шпалер, колегія суддів, порівнявши зазначене у Акті № 462 від 13 березня 2018 року та у Акті  від 08 грудня 2011 року встановила, що пошкодження оздоблення квартири АДРЕСА_3 (кухня - стеля (клеєве фарбування) - 0,3 м2) сталося не внаслідок залиття, яке відбулось у лютому 2018 року, а є неусунутими пошкодженнями від залиття у 2011 році.
 
Крім цього, відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Під шкодою у розумінні вищенаведених норм права слід розуміти матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна позивача в результаті порушення належного йому майнового права та втрати матеріальних цінностей на які останній вправі був розраховувати.
Колегія суддів враховує, що на підтвердження розміру завданих збитків, що були понесенні позивачем, останнім не надано жодного доказу. 
Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Однак, звертаючись до суду позивач не вказував: в чому полягає завдана йому моральна шкода, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідачів вони заподіяні, та з чого позивач виходить,  визначаючи розмір шкоди у сумі 7 000 грн та не додав жодних доказів.
А також, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що із змісту позовної заяви вбачається, що позивачу було відомо про те, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Позивач зазначав, що вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести, буде встановлено шляхом проведення будівельно-технічної експертизи (а.с. 3). Разом з тим, клопотання про призначення судом експертизи позивачем чи його представником не заявлялося. В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що проведення експертизи оцінки нанесення матеріальної шкоди є недоцільними, тому що витрати на проведення експертизи є більшими ніж реально йому нанесена шкода. При цьому, позивач брав участь у судовому процесі як особисто так і через свого представника, тобто був забезпечений на професійною правничою допомогою. 
Виходячи з вищевикладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, що позивачем не доведено факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачами, а відповідачами доведено відсутність їх вини.  
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано їх спростував.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення на рішення Оболонського районного суду міста Києва від                      04 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.
 
Повний текст Постанови складено 12 лютого 2020 року.

 

Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                             В.М. Волошина
 
                                                                                                                  Т.А. Слюсар