Постанова 
Іменем  України 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 607/19154/14-ц
провадження № 61-13420св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Підгородянська сільська рада, відділ Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області, 
третя особа - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2016 року у складі судді Стельмащука П. Я. та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив, до ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Підгородянської сільської ради, відділу Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпоряджанні належною йому земельною ділянкою шляхом визнання недійсним державного акта.
Позов мотивовано тим, що на підставі державного акта від 31 липня 2012 року він є власником земельної ділянки для індивідуального будівництва площею 0,0959 га на АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 на підставі державного акта від 29 грудня 1999 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,38 га на території Підгороднянської сільської ради. У Державному земельному кадастрі є графічна інформація про накладення їхніх земельних ділянок. Проте рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалами апеляційної та касаційної інстанцій, встановлено відсутність фактичного накладення земельних ділянок. Накладка (співпадіння) цих земельних ділянок існує лише у системі координат Національної кадастрової системи, у зв`язку із некоректним перенесенням інформації про координати земельної ділянки відповідача. У зв`язку із цим позивач не може вчинити будь-яких значимих юридичних дій зі своєю ділянкою та просить усунути ці перешкоди вищевказаним шляхом.
У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, який надалі уточнила, до ОСОБА_1 , треті особи: відділ Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» в особі Тернопільської регіональної філії, Підгороднянська сільська рада, про визнання недійсним державного акта серії ЯМ № 927424 від 31 липня 2012 року, виданого ОСОБА_1 , на право власності на земельну ділянку площею 0,0959 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125286900:01:001:2934, скасування зазначеного державного акта та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що сторони є власниками вищезгаданих земельних ділянок. У березні 2014 року державний кадастровий реєстратор відділу Держземагенства у Тернопільському районі відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (далі - ДЗК) з підстав неспівпадання площі земельної ділянки з площею земельної ділянки, яка міститься в ДЗК. Одним із власників земельних ділянок, які накладаються із її земельною ділянкою, є ОСОБА_1 - власник земельної ділянки площею 0,0959 га на АДРЕСА_1 реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку проведена 31 липня 2012 року і порушує її право на володіння, користування та розпорядження своєю землею в зв`язку з тим, що оформлення, видача ОСОБА_1 державного акта та його державної реєстрації були вчинені з порушенням законодавства, оскільки документація із землеустрою суперечила статтям 118, 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та чинним нормативним актам. Державний акт та державна реєстрація проведена на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а не на підставі проекту щодо відведення земельної ділянки, оскільки у 2003 році йому надано земельну ділянку для будівництва і попередньо він нею не користувався. У зв`язку з цим, відділ Держземагентства у Тернопільському районі не мав права визначати кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_1 і вносити відповідні відомості до обмінного файла, а у разі наявності зауважень до документації із землеустрою та обмінного файла - повернути заявнику документацію, а отже, проводити державну реєстрацію права власності на землю. Реєстратор права власності зобов`язаний був перевірити наявність чи відсутність накладання суміжних земельних ділянок, і лише потім видавати документ, що посвідчує право власності на землю, чого зроблено не було.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області  від 26 грудня 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, у тому числі протиправності дій відповідачів. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що фактичної накладки земельних ділянок сторін немає, рішення Підгороднянської сільської ради від 17 квітня 2003 року про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки є чинним, технічна документація із землеустрою виготовлена у 2012 році спільним малим підприємством «Артікс» також є чинною, ОСОБА_2 не доведено порушення саме ОСОБА_1 її цивільних прав та інтересів.
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2016 року в частині первісного позову ОСОБА_1 залишено без змін, а в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 927424, виданий 31 липня 2012 року ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,0959 га, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - 6125286900:01:001:2934, зареєстрований 31 липня 2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди № 612520001006945. Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0.0959 га, розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - 6125286900:01:001:2934, власником якої є ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У частині вирішення первісного позову рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції в частині первісного позову погодився з висновками суду першої інстанції. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при виготовленні документів, що дають право на складання та реєстрацію державного акта на ім`я ОСОБА_1 , допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме: відсутність рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та недотримання з боку структурних підрозділів центру Державного земельного кадастру Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, Порядку ведення Поземельної книги, і ці порушення дають підстави для визнання державного акта на право власності на землю серії ЯМ № 927424, виданого 31 липня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 , недійсним.  
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2012 року № 2-18/11, яке набрало законної сили, на підставі висновків судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2010 року та судової будівельно-технічної експертизи від 13 квітня 2012 року, встановлено відсутність фактичного накладення земель сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 та ділянок індивідуальної житлової забудови кооперативу «Академмістечко» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , їх розмежування давно сформовано польовою дорогою, яка належить до земель Підгорянської сільської ради, які ніколи не належали до колгоспних земель, а тому навіть теоретично не могли бути розпайовані між колишніми колгоспниками. Зазначав, що технічна документація із землеустрою на його земельну ділянку виготовлена не у 2012 року, а у 2002 році, а ОСОБА_3 , маючи державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 грудня 1999 року, здійснила державну реєстрацію права власності лише у 2009 року, а тому саме вона порушила його права. Крім того, вказував, що земельній ділянці ОСОБА_3 присвоєно два кадастрових номери, які пояснюють помилкове зміщення усього пайового поля № 28, у складі якого знаходиться ділянка ОСОБА_3 , в сторону земельних ділянок житлової забудови членів кооперативу «Академмістечко», у тому числі і його. Крім того, для усунення зазначеної помилки саме ОСОБА_2 необхідно замовити відповідну технічну документацію по перенесенню меж її пайової ділянки в натурі в СМП «Геодезія», яким була допущена помилка. 
Заперечення на касаційну скаргу не надходили. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Судами встановлено, що рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 вересня 1999 року № 105 затверджено проект організації території земельних часток (паїв) сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Драганівка» Тернопільського району Тернопільської області та передано у приватну власність земельні частки (паї) громадянам України у розмірах згідно з додатком № 1, у тому числі ОСОБА_2 . Дозволено Тернопільській філії інституту землеустрою виготовити державні акти на право приватної власності на землю (т. 2, а.с. 30-45). 
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 3,38 га, розташованої на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ТР № 010515 від 29 грудня 1999 року. Технічна документація з перенесення земельних часток (паїв) в натуру (на місцевості) щодо земельної частки (паю) № 492, належної ОСОБА_2 , виготовлена у 2008 році спільним малим підприємством «Геодезія» (далі - СМП «Геодезія») (т.2, а.с.30-45). Реєстрація земельної ділянки ОСОБА_2 у державному земельному кадастрі проведена у 2009 році, що підтверджується виданою управлінням Держкомзему у Тернопільському районі довідкою від 15 грудня 2009 року № 4814 про правовий статус, кількісні і якісні характеристики земельної ділянки та розподіл земель серед землевласників і землекористувачів, в якій зазначено, що цільове використання земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1, а.с. 48). 
Рішенням Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 17 квітня 2003 року № 53 передано безкоштовно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться у с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, загальною площею 0,0959 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) без зазначеного місця її розташування. Спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 почав користуватися з 2003 року, розпочавши будівництво без розроблення та затвердження містобудівної документації, за відсутності визначення меж земельної ділянки та погодженням межових знаків, які були зроблені тільки у 2011 році, що підтверджується актом про відновлення та здачу межових знаків на зберігання від 21 грудня 2011 року. (т. 1, а. с. 179)
Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , виготовлена лише у 2012 році спільним малим підприємством «Артікс» на підставі рішення Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 17 квітня 2003 року № 53 (т. 1, а. с. 168-190).
У матеріалах справи відсутня документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 у період з 2003 до 2012 року, а також рішення органу місцевого самоврядування про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, його погодження та затвердження.
На підставі договору від 04 березня 2015 року на замовлення ОСОБА_2 ДП «Тернопільгеодезцентр» складено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_2 . Із пояснювальної записки до техдокументації вбачається, що в результаті камерального виконання робіт з інвентаризації земельної ділянки встановлено, що вона має площу 3,3757 га, довжини меж та конфігурація її співпадають з даними державного акта на право власності на земельну ділянку та даними Державного земельного кадастру. Відомості про цю земельну ділянку внесено до ДЗК у 2008 році. Однак при проведенні інвентаризації виявлено перекриття цієї ділянки із земельною ділянкою ОСОБА_1 , відомості про яку внесено до ДЗК у 2012 році. Розмір спірної земельної ділянки - 0,0342 га, з яких на земельній ділянці площею 0,0079 га знаходиться житловий будинок, 0,0263 га - присадибна ділянка.
Крім того, в Публічній кадастровій карті України відображена інформація про накладення земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою ОСОБА_2 (т. 2, а. с. 274).
Рішенням №ВР-6100041422014 від 27 березня 2014 року № ВР-6100041422014, підписаного державним кадастровим реєстратором Головного управління Держземагентства у Тернопільській області, відмовлено ОСОБА_3 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що земельна ділянка ОСОБА_2 накладається (співпадає площа) із іншими сусідніми земельними ділянками, у тому числі із земельною ділянкою ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, який складений ТзОВ «Гал-Світ» ОСОБА_9 , від 09 липня 2015 року № 039/15, встановити фактичний порядок користування земельною ділянкою площею 3,38 га для ведення сільського господарства, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради, кадастровий номер 6125286900:01:001:0394, і належить ОСОБА_2 відповідно державного акта на право приватної власності на землю серії IУ-ТР № 010515 від 29 грудня 1999 року експерту не надається можливим. Згідно з наданою технічною документацією з перенесення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) № 492 ОСОБА_2 має місце зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 з 3,38 га до 2,99863 га. Фактичний порядок користування земельною ділянкою площею 0,0959 га, розташованою на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125286900:01:001:2934, яка належить ОСОБА_1 , не відповідає державному акту на право власності на землю від 31 липня 2012 року серії ЯМ № 627424 та технічній документації із землеустрою на вказану земельну ділянку Має місце накладання земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Площа такого накладання 342 кв. м.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі № 819/2127/14-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними дії відділу Держземагентства у Тернопільському районі Тернопільської області щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок: площею 0,0959 га, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 6125286900:01:001:2932, (власник ОСОБА_7 ); площею 0,0959 га, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 6125286900:01:001:2934, (власник ОСОБА_1 ); площею 0,0959 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки  6125286900:01:001:2935, (власник ОСОБА_5 ); площею 0,0959 га, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 6125286900:01:001:2936, (власник ОСОБА_4 ); площею 0,0959 га, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 6125286900:01:001:2931, (власник ОСОБА_6 ); площею 0,0959 га, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 6125286900:01:001:2933 (власник ОСОБА_8 ).
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
За обставин цієї справи визнання недійсним державного акта, який посвідчує право власності на земельну ділянку, є ефективним способом поновлення порушених прав.
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок передбачений статтею 118 ЗК України, який включає в себе такі стадії: подання заяви зацікавленою особою у приватизації земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; розгляд клопотання відповідним органом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин; прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передача її у власність.
За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Аналогічні положення містить частина четверта статті 82 чинного ЦПК України.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі № 819/2127/14-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року, встановлено, що при реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6125286900:01:001:2934, (власник ОСОБА_1 ) Держземагентством у Тернопільському районі Тернопільської області у повній мірі не встановлено, чи накладаються земельні ділянки, чи були погоджені межі ділянок, а проведено державну реєстрацію земельних ділянок, чим порушено законні права ОСОБА_2 , яка набула право власності на земельну ділянку відповідно до державного акта на право власності на землю від 29 грудня 1999 року. У діях Держземагентства у Тернопільському районі Тернопільської області встановлено порушення діючих на час їх вчинення норм земельного законодавства при відповідній реєстрації земельних ділянок, адже його обов`язком було перевірити наявність чи відсутність перетинів суміжних земельних ділянок, знаходження в межах земельних ділянок, що реєструються, частини іншої земельної ділянки ОСОБА_3 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 надала належні та допустимі докази на підтвердження того, що при виготовленні документів, які дають право на видачу та реєстрацію державного акта, виданого на ім`я ОСОБА_1 , допущені порушення чинного законодавства, що призвело до порушення прав ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки, а тому наявні підстави для задоволення її позову в частині скасування державного акта, виданого ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не довів, яким чином ОСОБА_3 як власник земельної ділянки на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 29 грудня 1999 року (державна реєстрація права власності проведена у 2009 року) порушила його цивільні права та інтереси, які виникли у нього лише у 2012 році. Також позивач не надав доказів протиправності дій відповідачів.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що технічна документація із землеустрою його земельної ділянки була виготовлена не у 2012 року, а у 2002 році, а ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію земельної ділянки лише у 2009 року, а тому саме вона порушила його права, є безпідставними, оскільки судами встановлено, що при виготовленні документів, що дають право на виготовлення та реєстрацію державного акта саме позивачем порушено норми земельного законодавства.  
Посилання ОСОБА_1 на те, що фактичного накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2012 року у справі № 2- 18/11, в основу якого покладено висновки судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2010 року та судової будівельно-технічної експертизи від 13 квітня 2012 року, є безпідставними, оскільки на вказані дати у ОСОБА_1 була відсутня документація щодо землеустрою на земельну ділянку площею 0,0959 га. Державний акт ОСОБА_1 отримав лише 31 липня 2012 року.
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, вони зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є по суті правильним та справедливим, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду. Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року підлягає поновленню.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                            С. О. Погрібний
В. В. Яремко