Ухвала
 
03 лютого 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 235/5948/19
провадження № 61-2034ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом  Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 серпня 2013 року між 
ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» укладений кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3 600,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
 
У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.
 
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 липня 2019 року становить 11 795,91 грн і складається із: заборгованості за кредитом - 1 273,68 грн, заборгованості за простроченим тілом кредита - 2 453,86 грн, нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 5 580,47 грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 537,90 грн - штраф (процентна складова).
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 13 серпня 2013 року у розмірі 11 795, 91 грн та судові витрати.
 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 
19 грудня 2019 року, позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1 273,68 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 13 серпня 2013 року, яка виникла станом на 17 липня 2019. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг умов щодо пені та комісії, штрафу (фіксована складова), штрафу (процентна складова) також не містить. Документ, який би засвідчував отримання відповідачем під підпис пам`ятки, яка містить тарифи і основні умови кредитування, до суду першої інстанції також не було надано.
 
22 січня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 02 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у вказаній частині.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 11 795,91 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.  
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила правовий висновок, згідно із яким Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
 
Висновки, зроблені судами у оскаржуваних судових рішеннях, відповідають правовому висновку, зазначеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасності повернення наданих кредитних коштів, а також процентів за користування ними, тягне за собою загрозу для можливості повернення банком залучених коштів вкладників, ставить під загрозу репутацію банку, порушує його права та інтереси, перешкоджає стабільній роботі банку, є необґрунтованими, оскільки вони по своїй суті є викладом суб`єктивних суджень заявника, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «Приватбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом  Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     О. В. Ступак