25.02.20
22-ц/812/248/20

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

 25 лютого 2020 року                                                    місто Миколаїв
       Єдиний унікальний номер судової справи 489/371/18
Номер провадження 22-ц/812/248/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д., за участю боржника ОСОБА_1 , представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Сорочана Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2019 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Рум?янцевої Н.О., за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила надати їй відстрочку виконання судового рішення за виконавчим листом по справі № 489/371/18 (провадження № 2/489/1067/18) строком на 1 рік. 
Свої вимоги мотивувала тим, що 08 січня 2019 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі № 489/371/18 (провадження № 2/489/1067/18). Всі вимоги державного виконавця вона виконує, проте, у зв`язку з тим, що вона є людиною похилого віку, має слабке здоров`я. 
24 вересня 2019 року у неї значно погіршився фізичний стан, вона була госпіталізована до лікарні № 3 м. Миколаєва та перебувала на лікуванні до 07.10.2019 року. Вищевказане лікування потребувало значних матеріальних затрат. На даний час вона проходить профілактичний огляд та має проблеми зі здоров`ям, які потребують хірургічного втручання ( а.с. 114-116 т.2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення по справі № 489/371/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 146-147 т.2).

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та задовольнити заяву про відстрочення виконання судового рішення, посилаючись на ті ж самі обставини, що і у заяві (а.с. 126-129 т.3). 

В судовому засіданні апеляційного суду боржник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник стягувача адвокат Сорочан Є.В. просив відмовити в задоволенні скарги. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого. 

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.12.2018 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове. Позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23 серпня 2017 року в розмірі 120000 грн. та судовий збір в загальному розмірі 3000 грн. 
20 грудня 2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по справі № 489/371/18 (провадження №2/489/1067/18) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23 серпня 2017 року в розмірі 120000 грн. та судовий збір у розмірі 3000 грн.
04 січня 2019 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про виконання виконавчого документу.
Старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 08 січня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58017698 з виконання виконавчого листа № 2/489/1067/18 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва від 20.12.2018 року.
Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження направлена сторонам 08.01.2019 року за вих. № 383, зокрема боржнику за адресою: АДРЕСА_1 .
24 та 25 вересня 2019 року заявником була викликана карета швидкої медичної допомоги у зв`язку з поганим самопочуттям, та 27.09.2019 року вона доставлена до Миколаївської міської лікарні № 3. 
З виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення № 9216, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 27.09.2019 року по 07.10.2019 року. 
Згідно копій квитанцій ОСОБА_1 були придбані медикаменти в період перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі (а.с. 121-122).
Відповідно до довідки з Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради "Пологовий будинок № 2" жіноча консультація № 2, ОСОБА_1 перебуває у вказаному медичному закладі на Д обліку. 

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, виходив з того, що заявником не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України "Про виконавче провадження" є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

З постанови Миколаївського апеляційного суду від 07.12.2018 року про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за договором позики від 23 серпня 2017 року в розмірі 120000 грн. та судовий збір в розмірі 3000 грн. вбачається, що ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов`язань за договором позики та у встановлений договором строк взятих у борг коштів не повернула (а.с. 167-169 т.1). Тобто у виникненні спору наявна вина тільки відповідачки. 

Стосовно тяжкого захворювання, за наявності якого може бути вирішено питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, то слід зазначити, що боржник, посилаючись в заяві на свій хворобливий стан та необхідність лікування, не зазначає та не надає висновку лікарів, що захворювання, які зазначені в наданих нею документах – виписному епікризі, направленні на госпіталізацію, є тяжкими (а.с. 119, 120 т.2).

Посилаючись на те, що вона понесла матеріальні затрати на лікування під час перебування в лікарні та надавши чеки на підтвердження витрат, ОСОБА_1 не надала доказів щодо свого матеріального стану, зокрема розміру пенсії, інших доходів. 

Пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду про те, що вона після винесення оскаржуваного судового рішення перенесла операцію та є необхідність у проведенні іншої операції, не проведення якої буде загрожувати її життю, не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки зазначені боржником обставини виникли після винесення судом першої інстанції судового рішення. Якщо вказані боржником обставини мають місце, вони можуть бути підставою для її повторного звернення до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судове засідання відбулося без її присутності, відповідно до вимог норм ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення, оскільки зі змісту апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що їй було відомо про час та місце судового засідання. Про зазначене також свідчить помітка відділу поштового зв`язку з поштовим штемпелем від 03.12.2019 року про повернення судової повістки на адресу суду: «адресат відсутній», що відповідно до пункту четвертого частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки (а.с. 137 т.2).

         За такого колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про надання відстрочки виконання судового рішення та приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції винесена з додержанням  норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її скасування. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

        П О С Т А Н О В И В :        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий Л.М. Прокопчук
Судді Н.В. Самчишина 
Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2020 року