ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1470/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого-судді                    Кучми А.Ю.
суддів                                        Аліменка В.О., Бєлової Л.В.
за участю секретаря                    Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту - 16.09.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про: 
-          визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.04.2019 № 238 о/с;
-          поновлення на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;
-          стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем неодноразово подавались рапорти про надання переліку вакантних посад, що відповідають стану здоров`я та про можливість перемістити на рівнозначну посаду відповідно до стану здоров`я з огляду на рішення медичної (військово-лікарської) комісії, проте відповідачем не було надано переліку вакантних посад під час проведення організаційних змін. Наголошує, що відповідачем не вирішено питання про звільнення позивача на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - через хворобу. Позивач зазначає, що наказ від 03.04.2019 № 238 о/с є протиправним, оскільки її звільнили не у зв`язку із хворобою, а у зв`язку із скороченням, мотивуючи це тим, що позивач є непридатною до служби на посаді інспектора роти, проте визнана придатною до служби у поліції і рапорт на призначення до взводу позивач не надала. Під час звільнення позивачу не пропонувалися інші посади в підрозділах Національної поліції України чи вищі посади за наявності дипломів про вищі освіти. Позивач вважає, що відповідач звільняючи її зі служби у поліції за іншою підставою ніж та, що передбачена в законі, прагнув позбавити позивача компенсацій, передбачених у зв`язку із погіршенням здоров`я, втратою працездатності, пов`язаної зі службою в поліції. Позивач зазначає, що мала переважне право на залишення на службі відповідно до статті 49-2 КЗпП України у зв`язку з тим, що мала тривалий безперервний стаж служби (3 роки 3 місяці 10 днів) та виховує двох неповнолітніх дітей у контексті статті 42 КЗпП України. Позивач зазначає, що її не повідомляли у чому саме полягають зміни істотних умов праці за посадою позивача та причини, що унеможливлюють подальшу роботу за цією ж посадою. Позивач зазначає, що їй не пропонувалося вакантних посад та не повідомлялося про наявні вакантні посади, крім повідомлення, що посада позивача скорочена. 

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що згідно наказу Національної поліції України від 05.02.2019 № 108 в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області було скорочено усі посади інспекторів рот батальйону та введено нові посади інспекторів взводів рот батальйону, тому усім співробітникам, які обіймали відповідні посади було завчасно повідомлено про скорочення посад та про можливість призначення на новостворені посади інспекторів взводів рот батальйону Управління патрульної поліції в Черкаські області за фактичного скорочення чисельності. Рапорт з метою призначення на посаду інспектора взводу роти батальйону Управління патрульної поліції в Черкаські області позивач до відповідача не спрямовувала. Відповідачем зазначено, що позивача було правомірно звільнено на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580, підстав для звільнення за хворобою не було. Відповідач вважає, що позивачу було надано вичерпні відповіді щодо вакантних посад, порядку переміщення на посади, що передбачають атестацію, а також про відсутність підстав для звільнення позивача зі служби у поліції у зв`язку із хворобою.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року вищевказаний адміністративний позов задоволено частково:
-          Визнано протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 03.04.2019 №238 о/с.
-          Поновлено позивача на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції.
-          Рішення суду у частині поновлення позивача на службі на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції з 05.04.2019 допустити до негайного виконання.
-          Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у сумі 50102,49 грн.
-          Рішення суду у частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позвача середнього заробітку з врахуванням податків за час вимушеного прогулу з 05.04.2019 до 11.09.2019 у межах стягнення за один місяць у сумі 9453,30 грн (допустити до негайного виконання.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Зазначено, шо звільнення позивача було здійснено з дотримання норм чинного законодавства та встановленої процедури з огляду на наявність волевиявлення позивача відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). При цьому наголошує, що підстав для звільнення позивача відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» не було. Вказує, що позивач не була позбавлена права написати рапорт на посаду інспектора взводу роти батальйону, введену згідно з наказом  Національної поліції України від 05.02.2019 року №108, та яким було скорочену посаду, яку займала позивач до свого звільнення. Також позивач не була позбавлена можливості пройти відповідну атестацію з метою призначення на інші посади.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зараховано на службу на посаду інспектора у званні рядового поліції, що підтверджується наказом ДПП від 24.03.2016 № 56 о/с (а.с.42). 
03.12.2018 рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання MBС України по Черкаській області» позивача визнано непридатною до служби на посаді інспектора роти, що підтверджується довідкою від 03.12.2018 № 326, придатною до служби в поліції (а.с.8).
19.01.2019 позивачем направлено рапорт (а.с.11) від 18.01.2019 начальнику департаменту патрульної поліції Жукову Є.О. у якому позивач просила надати перелік посад, перебування на яких не пов`язане з такими критеріями як недотримання режиму харчування та переохолодженням, перелік вакантних посад разом з кваліфікаційними вимогами, необхідних для зайняття таких посад в управлінні патрульної поліції в Черкаській області. 

Згідно листа від 15.03.2019 № 4831/п1/4/03-19 (а.с.123) позивачу надано відповідь на рапорт від 18.01.2019, де зазначено, що за станом здоров`я позивач може бути призначена на посади, що відповідають вимогам графи ІV «Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції» Наказу МВС України від 03.04.2017 № 285 та повідомлено про наявні посади в управлінні патрульної поліції у Черкаській області.

19.01.2019 позивачем направлено рапорт (а.с.12) від 18.01.2019 начальнику управління патрульної поліції в Черкаській області департаменту патрульної поліції у якому позивач просила надати перелік посад, перебування на яких не пов`язане з такими критеріями як недотримання режиму харчування та переохолодженням, перелік вакантних посад разом з кваліфікаційними вимогами, необхідних для зайняття таких посад в управлінні патрульної поліції в Черкаській області, довідку за місцем роботи (служби) за місцем вимоги.

18.03.2019 позивачем подано рапорт (а.с.16) на ім`я начальника УПП в Черкаській області ДПП з вимогою надати належно завірений перелік вакантних посад у зв`язку з реорганізацією в УПП в Черкаській області та скороченням посад в роті № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області. 

18.03.2019 позивачем подано рапорт (а.с.17) на ім`я начальника департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 з вимогою надати належно завірений перелік вакантних посад, що відповідають стану здоров`я позивача та надати довідку про середній заробіток за останні 6 місяців з місця служби. 

26.03.2019 позивачем подано рапорт про звільнення зі служби через хворобу за рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» у зв`язку з непридатністю служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю вакантних посад що відповідають стану здоров`я позивача з 28.03.2019 (а.с.18). 

27.03.2019 позивачем подано рапорт про переведення на іншу посаду (а.с.19). 

02.04.2019 позивачем подано рапорт (а.с.20) на ім`я начальника ДПП полковника поліції ОСОБА_2 про звільнення зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів 04.04.2019, оскільки відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326 позивач визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю запропонованих вакантних посад, що відповідають її стану здоров`я. 

Згідно наказу ДПП від 03.04.2019 № 238 о/с відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580 звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора роти № 1 батальйону з 04.04.2019. Підставою звільнення зазначено рапорт ОСОБА_1 від 02.04.2019 та наказ Національної поліції України від 05.02.2019 № 108 (а.с.43). 

04.04.2019 позивачеві видані трудові книжки НОМЕР_2 та НТ № 201370, витяг з наказу  про звільнення від 03.04.2019 № 238 о/с та доведено вимоги пункту 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо подання позивачем декларації, що підтверджується власноручно написаною розпискою позивача від 04.04.2019 (а.с.154).

Вважаючи своє звільнення протиправним та таким, що проведено із порушенням норм трудового та спеціального законодавства, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо розгляду рапорту позивача від 02.04.2019 та прийняття оскаржуваного наказу, не доведено обґрунтованість та законність прийнятого наказу про звільнення позивача та наявність підстав для її звільнення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580 у спосіб, передбачений актами законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580), Кодексом законів про працю України.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. 
Враховуючи частини 1, 3 статті 68 Закону № 580 передумовою для звільнення поліцейського з вказаних підстав є здійснення реорганізації, внаслідок якої відбувається скорочення посад в органі поліції чи окремому підрозділі. Поліцейський, посада якого буде скорочена, повинен бути письмово попереджений про можливе наступне звільнення за два місяці та належить звільненню відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону №580 виключно у разі, якщо до закінчення цього строку його не було призначено на іншу посаду в поліції.
Згідно частини 2 статті 68 Закону № 580 протягом двомісячного строку з моменту попередження поліцейського про звільнення, відповідний орган поліції зобов`язаний вирішити питання щодо можливості його призначення на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Під час вирішення даного питання до уваги беруться досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я та ставлення поліцейського до виконання службових обов`язків. Призначення поліцейського на іншу посаду відбувається лише за його згодою.
Законом № 580 передбачено, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільненню належать не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.
Як вбачається з матеріалів справи, у наказі від 03.04.2019 № 238 о/с як підстава для звільнення позивача зі служби в поліції зазначено: «пункт 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», рапорт ОСОБА_1 від 02.04.2019, в якому не зазначено про відмову позивача від переведення/призначення на іншу посаду, проте зазначено: «прошу Вас звільнити мене зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів 04.04.2019 оскільки, відповідно до довідки від 03.12.2018 № 326 виданої медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України  по Черкаській області» визнана непридатною до служби на посаді інспектора роти батальйону УПП та відсутністю запропонованих вакантних посад, що відповідають моєму стану здоров`я». 
Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Разом із тим, відповідно до довідки від 28.03.2019 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 № 134, позивач була звільнена від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою: з 28.03.2019 до 01.04.2019, з 02.04.2019 до 05.04.2019 та мала приступити до роботи 06.04.2019 (а.с.198).
Натомість, відповідачем не надано доказів, що позивачеві було запропоновано наявні посади, що відповідають її освітньому рівню та здібностям, стану здоров`я. Також не надано доказів відмови позивача від запропонованих посад. 
Крім того, враховуючи, що між датою з якої починається перебіг строку попередження про подальше звільнення 05.02.2019 та датою звільнення 04.04.2019 не пройшло встановленого законодавством двомісячного строку, тобто позивача було звільнено передчасно.
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. 
Суд критично оцінює твердження позивача про вчинення підпису із зазначенням дати у невідповідний день («заднім числом»), оскільки до працівників поліції встановлюються високі вимоги щодо етичної поведінки, викладені зокрема, у правилах етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016  № 1179, де у пункті 1 розділу 1 зазначено, що ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
Відповідно до пункту 5 розділу 1 Правил поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності. 
Згідно пункту 1 розділу 3 Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.
Натомість, з огляду на тягар доказування у справах з проходження публічної служби, відповідачем не надано доказів на підтвердження власної позиції або спростування твердження позивача щодо зазначення дати на формі попередження про звільнення у невідповідний день.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не надано доказів, що позивачу пропонувалися посади з урахуванням її досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня її персонального попередження.
Згідно наявної у матеріалах справи розписки (а.с.48) позивача було попереджено про можливе звільнення 05.02.2019, а звільнено 04.04.2019, тобто без дотримання встановленого частиною 1 статті 68 Закону № 580 строку (у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення).
Згідно відомостей наданих відповідачем (а.с.193) встановлено, що 05.02.2019 позивач перебувала у відпустці згідно наказу від 04.02.2019 № 72 о/с (а.с.195), а в день звільнення 04.04.2019 перебувала на лікарняному (а.с.198).
Також, відповідачем не надано доказів щодо аналізу та/або врахування/відхилення обставин, що на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей (а.с.108, 109), які разом із позивачем згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.09.2018 № 2770, від 10.09.2018 № 2771, від 10.09.2018 № 1866 взяті на облік у Департаменті соціальної політики Черкаської міської ради як внутрішньо переміщені особи (а.с.109-111).
У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина 1  статті 235 КЗпП України).
Законом № 580 окремо не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 
При цьому, відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Під час розгляду справи представником відповідача не надано доказів пропонування позивачу інших вакантних посад після попередження про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби згідно запропонованих вакантних посад, доказів відсутності можливості подальшого використання позивача на службі. Не надано доказів проведеного аналізу відповідачем та/або висновків з метою залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці у порівнянні з результатами роботи позивача.
Після попередження про майбутнє вивільнення керівник підрозділу (уповноважена особа) має з`ясувати наявність у працівників, яких було попереджено, переваг для залишення на роботі. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та осіб, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, належать всі працівники, які обіймають однакові посади і виконують однакову роботу на підприємстві, установі (організації) у цілому, а не лише в структурному підрозділі, у якому виконував роботу чи обіймав посаду вивільнюваний працівник, про що відсутні докази у матеріалах справи з боку відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 68 Закону № 580 поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини 1 цієї статті.
Згідно частини 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
У матеріалах справи відсутні докази, що позивач відмовилась від проходження служби в поліції та/або не могла бути прийнята на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.
З пояснень позивача слідує, що під час перебування на лікуванні у рапорті від 02.04.2019 констатується про відсутність запропонованих з боку відповідача посад з урахуванням її стану здоров`я (а.с.20).
Відповідач не довів відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. 
Попередження про звільнення має дату 05.02.2019, а звільнення відбулось 04.04.2019 під час перебування позивача на лікарняному (а.с.198) згідно наказу від 03.04.2019 № 238 о/с (а.с.43).
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було дотримано встановленого двомісячного строку від дня попередження про звільнення до дня самого звільнення, що у сукупності з іншими встановленими обставинами у справі не може вказувати на правомірність такого звільнення.
Закон № 580 не встановлює обов`язку працівників поліції подавати рапорти та не передбачає вчинення будь-яких інших дій за відсутності запропонованих вакантних посад з боку відповідача. 
Відповідачем у порушення вимог абз.3 пункту 2 частини 1 статті 65, частини 2 статті 68 Закону № 580, не розглянуто можливості щодо призначення позивача на іншу рівнозначну посаду, або нижчу тієї, що обіймав позивач перед звільненням зі служби в поліції, та не запропоновано альтернативних варіантів переведення на іншу посаду.
Колегія суддів звертає особливу увагу, що звільнення позивача може бути здійснено або згідно поданого нею рапорту або за скороченням штатів, такого виду звільнення як подання рапорту через скорочення штатів, чинне законодавство не містить.
Стаття 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України, де підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції. 
Такого рішення матеріали справи не містять, позаяк позивач згідно довідки медичної (військово - лікарської комісії) ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 03.02.2018 № 326 «придатною до служби у поліції, непридатною до служби на посаді інспектора роти УПП. 
За станом здоров`я протипоказана робота, пов`язана з недотриманням режиму харчування, переохолодженням», тому підстав для звільнення відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону №580 у відповідача у цій частині не було.
Непридатність до служби в поліції повинна бути встановлена рішенням медичної комісії за результатами проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду особи, за направленням відповідного підрозділу по роботі з особовим складом. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відбулося із порушенням положень Закону № 580 та без дотримання встановленої процедури, тому наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.04.2019 № 238 о/с є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Нормативним актом, що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995  №100 (далі - Порядок). 
Пунктом 5 Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що належить виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Згідно пункту 2 Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Судом першої інстанції встановлено, що середньоденне грошове утримання позивача становить 315,11 грн ((12856,85 (лютий 2019) + 5734,40 (березень 2019) а.с.155) / 59 днів). Кількість днів вимушеного прогулу позивача становить 159 днів (з 05.04.2019 до 31.04.2019 - 26 днів + з 01.05.2019 до 31.05.2019 - 31 день + з 01.06.2019 до 30.06.2019 - 30 днів + з 01.07.2019 до 31.07.2019 - 31 день + з 01.08.2019 до 31.08.2019 - 31 день + з 01.09.2019 до 11.09.2019 - 10 днів).
Під час виплати поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата, що, у свою чергу, кореспондується з пунктом 9 розділу 1 Порядку № 260.
Загальна сума грошового забезпечення за вимушений прогул позивача з 05.04.2019 до 11.09.2019, становить 50102,49 (159*315,11) грн. Сума стягнення за один місяць становить 9453,30 (315,11*30 днів) грн.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20.01.2020.

Головуючий-суддя:	А.Ю. Кучма	
 	 	
Судді:	В.О. Аліменко	
 	 	
 	Л.В. Бєлова