П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/2554/19-а 

Головуючий у 1-й інстанції:  Слободонюк Михайло Васильович 
                                         Суддя-доповідач:  Ватаманюк Р.В. 

29 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 
за участю:
секретаря судового засідання: Михайленко К.Т.,
представника відповідача (Міністерства оборони України): Сосни О. М.,
представника відповідача (Вінницького обласного військомату): Олійник Н.М.,
представника третьої особи: Бардина М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  01 жовтня 2019 року (повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1, 2), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (далі - третя особа) про  визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

позивач 07.08.2019 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.03.2019 № 32 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 , що становить 266666,67 гривень;
- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 ;
- зобов`язати Вінницький обласний військовий комісаріат видати ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 .
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов  задовольнити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 набув чинності 17.04.2019, тому Міністерство оборони України на час прийняття рішення про відмову у виплаті апелянту одноразової грошової допомоги – 15.03.2019 не могло керуватись даним підзаконним нормативно-правовим актом, який, крім того, суперечить ст. 163-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Щодо того, що позивач має звернутись із цивільним позовом до матері загиблого вказує, що станом на дату подання позову не існує жодного нормативно-правового акту (закону), за яким апелянт може звернутись із цивільним позовом до матері померлого військовослужбовця та обґрунтувати, яким чином остання порушила її права.
Стосовно того, що позивач звернувся із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, коли на вказану дату, вона була виплачена у повному обсязі матері померлого військовослужбовця позивач вказує, що постановою Вінницького апеляційного суду від 04.12.2018 по справі № 127/7096/18 встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 – 28.11.2017. На вказану заяву Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат листом № 4474 від 05.12.2017 повідомив, що для отримання одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї померлого військовослужбовця, апелянту необхідно надати документи, що підтверджують родинні відносини з померлим. Після цього позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим військовослужбовцем ОСОБА_3 .
При цьому, позивач вказує на те, що заява матері померлого військовослужбовця ОСОБА_3 була написана 15.05.2018 та подана також до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату, саме під час розгляду справи про встановлення фату проживання однією сім`єю позивача та померлого військовослужбовця ОСОБА_3 . Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат був присутній під час судового засідання та був обізнаний, що у апелянта виникне у майбутньому право на одноразову грошову допомогу.
До того ж, заява апелянта на той час також знаходилась у Вінницькому об`єднаному міському військовому комісаріаті, разом з всіма документами, що додаються до даного роду заяв (окрім рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із померлим військовослужбовцем ОСОБА_3 )
Відтак, позивач вказує на те, що не може реалізувати своє право отримання частки одноразової грошової допомоги через неузгодженість роботи державних органів (військоматів) та самого механізму отримання одноразової грошової допомоги.
Також вказує, що дані дії в розумінні практики ЄСПЛ розуміється як недбалість, яка виникає внаслідок відсутності внутрішніх процедур, які посилюють прозорість і ясність їхніх дій, які мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у даних правовідносинах.
Щодо позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 про видачу посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців позивач вказує, що він має права на пільги визначені Законом України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби", на підставі встановленого рішенням суду факту проживання однією сім`єю без шлюбу.
Вінницький обласний військовий комісаріат подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що встановлення у судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу  і визнання за її учасниками члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. 
Міністерство оборони України у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказує, що одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, яка була виплачена матері померлого військовослужбовця. При цьому, зазначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця – дата сперті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Станом на час звернення ОСОБА_2 за призначенням одноразової грошової допомоги (15.05.2018) саме вона була єдиним членом сім`ї померлого військовослужбовця, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , свідоцтвом про розірвання шлюбу з позивачем, послужним списком ОСОБА_3 , автобіографією.
Будь-яких інших звернень про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 до вказаного вище звернення матері до Міністерства оборони України не надходило.  
Також вказує, що будь-яких інших документів, які підтверджували наявність інших членів сім`ї, утриманців ні у Міністерства оборони України при прийнятті рішення, ні у Вінницькому обласному військовому комісаріаті не було. Водночас, на Міністерство оборони України не покладено обов`язку збирати чи витребувати додаткові докази, а лише розглядати подані. 
29.01.2020 з метою уточнення дати виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 відповідачем надано копію платіжного доручення №1709 від 06.07.2018 про виплату 800 000 грн.
В судовому засіданні представники відповідачів та третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1983 по 03.02.1995. 
З 20.11.2016 ОСОБА_3 на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 де проходив військову службу як водій-санітар медичного пункту.
Під час проходження військової служби ОСОБА_3 захворів, та у період з 07.05.2017 по 21.05.2017 знаходився на лікуванні в ВМКЦ Південного регіону м. Одеси, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 
Згідно результатів службового розслідування, проведеного за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №239 від 21.05.2017,  смерть молодшого сержанта ОСОБА_3 не була пов`язана із виконанням ним обов`язків військової служби.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018, з урахуванням постанов Вінницького апеляційного суду від 04.12.2018 та від 28.05.2019 у справі № 127/7096/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третьої особи – Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу з 2014 по 21.05.2017.
22.01.2019 взявши до уваги висновки суду про те, що ОСОБА_1 та померлий військовослужбовець ОСОБА_3 з 2014 року проживали разом, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, що в розумінні Сімейного кодексу України відносить позивача до членів сім`ї померлого ОСОБА_3 , позивач звернулась до Вінницького  об`єднаного міського військового комісаріату із заявами про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця та видачу їй посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби.
04.02.2019 листом за підписом т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 273, позивача повідомлено про те, що її заяви від 22.01.2019 щодо видачі посвідчення та виплати одноразової грошової допомоги надіслані до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
08.02.2019 рішенням комісії Вінницького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із встановленням статусу «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», оформленого протоколом № 3, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного статус. Таке рішення мотивоване тим, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби", посвідчення видаються лише батькам, дружині або чоловіку та дітям померлого військовослужбовця. Оскільки ОСОБА_1 не є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , і рішенням суду її не було визнано такою, тому підстав для надання їй відповідного статусу не має. 
Вказане рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 доведено до відома позивача листом від 14.02.2019 за № 12/304.
15.03.2019 рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 32, ОСОБА_1 відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 . Такий висновок відповідача 1 ґрунтується на тому,  що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 в повному обсязі була призначена і виплачена матері померлого військовослужбовця ОСОБА_2 в сумі 800000 грн. згідно рішення Комісії від 08.06.2018, та на час прийняття якого судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права на одержання одноразової грошової допомоги не існувало.
Крім того, комісією Міністерства оборони України також враховано положення листа Міністерства юстиції України від 16.12.2015 №3521/32320-0-33-15/11, відповідно до якого жінки, не зареєстровані у шлюбі, не мають підстав для одержання грошової допомоги. За таких обставин, визнано за неможливим виплату допомоги ОСОБА_1 , та роз`яснено останній можливість звернення із позовом до ОСОБА_2 (матері померлого ОСОБА_3 ) про розподіл отриманих нею сум.
Про дане рішення повідомлено позивача листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2019 за № 12/813.
Не погоджуючись із такими рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не являлась дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , тому не відноситься до кола осіб, які мають право на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби. При цьому, позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги лише у спосіб розподілу раніше отриманої ОСОБА_2 суми  в добровільному чи судовому порядку, тому підстав для скасування рішення комісії Міністерства оборони України від 15.03.2019 № 32 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 не має. Відтак, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стосовно вимог позивача до Вінницького обласного військового щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно пп. 2 п. 1. ст. 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону № 2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної вище законодавчої норми Кабінет Міністрів України затвердив постанову від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" (далі – Постанова КМУ № 379), за змістом якої посвідчення видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2.
Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
Крім того, вказаною постановою передбачено, що на Міністерство оборони України покладено обов`язок забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
З аналізу викладених норм вбачається, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.
Водночас, положеннями частини 2 та 4 ст. 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно матеріалів справи, 22.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про видачу їй посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби.
Вказана заява щодо видачі посвідчення та виплати одноразової грошової допомоги надіслана до Вінницького обласного військового комісаріату.
08.02.2019 рішенням комісії Вінницького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із встановленням статусу "Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби", оформленого протоколом № 3, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного статус.
Відмовляючи у наданні відповідного статус позивачу відповідачем 2 вказано, що згідно постанови КМУ № 379 посвідчення видаються лише батькам, дружині або чоловіку та дітям померлого військовослужбовця. Оскільки ОСОБА_1 не є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , і рішенням суду її не було визнано такою, тому підстав для надання їй відповідного статусу не має.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018, з урахуванням постанов Вінницького апеляційного суду від 04.12.2018 та від 28.05.2019 у справі № 127/7096/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третьої особи – Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу з 2014 по 21.05.2017.
При цьому, вказаним рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_3 як чоловік та жінка без шлюбу, та являлась членом його сім`ї.
Частиною 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , що встановлено рішенням суду, то вона має право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців відповідно до Закону № 2011-XII.
Відтак, приймаючи рішення про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 . Вінницьким обласним військовим комісаріатом не враховано вказаних вище обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про протиправність відмови відповідача 2 щодо видачі позивачу вказаного посвідчення та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 з урахуванням наведених вище висновків суду.
Стосовно вимог позивача до Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 колегія суддів вказує на таке.
Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII вказано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Частиною 1 ст. 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Відповідно до ч. 6 та 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначене ст. 16-1 Закону № 2011-XII.
Так, ч. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-XII встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Згідно ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-XII члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Отже, з наведених норм слідує, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, зокрема, членам сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 22.01.2019, вона просила виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби.
Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 32 від 15.03.2019, позивачу відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 . 
Така відмова ґрунтується на тому,  що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 в повному обсязі була призначена і виплачена матері померлого військовослужбовця ОСОБА_2 в сумі 800000 грн. згідно рішення Комісії від 08.06.2018, та на час прийняття якого судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права на одержання одноразової грошової допомоги не існувало.
Крім того, комісією Міністерства оборони України також враховано положення листа Міністерства юстиції України від 16.12.2015 №3521/32320-0-33-15/11, відповідно до якого жінки, не зареєстровані у шлюбі, не мають підстав для одержання грошової допомоги. За таких обставин, визнано за неможливим виплату допомоги ОСОБА_1 , та роз`яснено останній можливість звернення із позовом до ОСОБА_2 (матері померлого ОСОБА_3 ) про розподіл отриманих нею сум.
Однак, як вказувалось вище, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018, з урахуванням постанов Вінницького апеляційного суду від 04.12.2018 та від 28.05.2019 у справі № 127/7096/18 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу з 2014 по 21.05.2017.
Отже, на підставі вказаного судового рішення та встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 , як член сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
Відносно того, що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 в повному обсязі була призначена і виплачена матері померлого військовослужбовця ОСОБА_2 в сумі 800000 грн. згідно рішення Комісії від 08.06.2018 суд зазначає, що одноразова грошова допомога у випадках призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. 
При цьому, особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 Закону № 2011-XII.
Таким чином, та обставина, що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 в повному обсязі була призначена і виплачена матері померлого військовослужбовця не може бути підставою для позбавлення позивача права на отримання такої допомоги.
Відносно тверджень відповідача 1, викладених в оскаржуваній позивачем відмові про те, що на час прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги матері померлого військовослужбовця судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права на одержання одноразової грошової допомоги не існувало слід вказати, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, а тому станом на момент звернення позивача із відповідною заявою (22.01.2019) позивачем не пропущено вказаний строку.
Також суд враховує доводи скаржника про те, що призначення допомоги матері померлого військовослужбовця (08.06.2018) здійснювалось саме під час розгляду справи про встановлення фату проживання однією сім`єю позивача та померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , при цьому, представник Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату був присутній під час судового засідання та був обізнаний, що у апелянта виникне у майбутньому право на одноразову грошову допомогу.
До того ж, заява апелянта на той час також знаходилась у Вінницькому об`єднаному міському військовому комісаріаті, разом з всіма документами, що додаються до даного роду заяв (крім рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із померлим військовослужбовцем ОСОБА_3 ).
Водночас, стосовно того, що комісією Міністерства оборони України враховано положення листа Міністерства юстиції України від 16.12.2015 №3521/32320-0-33-15/11, відповідно до якого жінки, не зареєстровані у шлюбі, не мають підстав для одержання грошової допомоги суд зазначає, що такий лист не є нормативно-правовим актом та не може бути підставою для невиплати позивачу одноразової грошової допомоги.
При цьому, щодо роз`яснення позивачу про можливість звернення із позовом до ОСОБА_2 (матері померлого ОСОБА_3 ) про розподіл отриманих нею сум, суд зазначає, що таке звернення є правом особи за наявності відповідних підстав для цього, а не обов`язком.
Крім того, скаржником вірно вказано, що станом на дату подання позову відсутні підстави для звернення позивача із цивільним позовом до матері померлого військовослужбовця.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, які спростовують правомірність відмови відповідача 1 у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.03.2019 № 32 та зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2019 щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 , з урахуванням наведених вище висновків.
Разом з тим суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини   і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах: "Мелахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998 та "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.
При цьому, у змісті рішення у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави розраховувати на певний стан речей.
Відтак, у позивача були всі правомірні очікування щодо отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вона звернулась із відповідною заявою до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату у межах діючого законодавства.
Крім того, у п.83 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини" від 12.07.2001 Суд нагадує, що, згідно з усталеною практикою органів Конвенції, "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.
При цьому, враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.
У рішенні у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011 Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їх помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, наведені вище дії відповідачів в розумінні практики Європейського суду з прав людини розуміється як недбалість, яка виникає внаслідок відсутності внутрішніх процедур, які посилюють прозорість і ясність їхніх дій, які мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у даних правовідносинах.
При цьому, одноразова грошова допомога є майном позивача в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд приймає доводи позивача про те, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. 
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 .
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 березня 2019 року № 32 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 .
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 січня 2019 року щодо виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 , з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  05 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.