ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005893 пров. № 857/13437/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року (судді Грень Н.М. ухвалену у м. Львів) у справі №1.380.2019.005893 за позовом Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» до Приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича про визнання незаконною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство виробничо-комерційної фірми «Гелікон» 11.11.2019 звернулося в суд з позовом до приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 11.07.2019 видану приватним виконавцем Михайловським Сергієм Володимировичем.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Мале приватне підприємство виробничо-комерційної фірма «Гелікон» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права.
Відповідачем не подано до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.
03.02.2020 приватний виконавець Михайловський Сергій Володимирович подав клопотання про закриття провадження у справі, яке не підлягає задоволенню, оскільки у Восьмому апеляційному адміністративному суді не відкрито провадження у справі за адміністративним позовом, а переглядається ухвала про відмову у відкритті провадження відповідно до частини 2 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
07.02.2020 від директора Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» М. Горного на електронну адресу суду надійшло клопотання про слухання справи без участі представника Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон».
11.02.2020 від директора Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» М. Горного надійшов відзив на клопотання приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича про закриття провадження у справі
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що звернення малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» до суду з даним позовом обумовлено прийняттям приватним виконавцем Михайловським Сергієм Володимировичем постанови про арешт коштів боржника від 11.07.2019 у виконавчому провадженні № 59505594.
У виконавчому провадженні відповідача № 59505594 на виконанні перебуває:
- наказ Господарського суду Львівської області від 09.10.2018 справа № 5015/1584/11 про стягнення з малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» (вул. Кульпарківська, 230, а/с 3601, м. Львів, 79071; ідентифікаційний код 13840859) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7, м. Київ, 04112, ідентифікаційний код 37356981) 3481903 грн 13 коп (з яких 1834812,65 грн - заборгованість по кредиту; 595407,65 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1051682,83 грн- інфляційні нарахування, 40311,21 грн витрат по сплаті судового збору та 236,00 грн - витрат на інфляційно-технічне забезпечення судового процесу з відстрочкою виконання рішення на шість місяців - до 05.03.2019.
Отже, виконавче провадження, у якому боржником є позивач - малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон», відкрите на підставі наказу Господарського суду Львівської області, який перебуває в процесі примусового виконання приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича.
В свою чергу, оскаржена постанова про арешт коштів боржника від 11.07.2019 прийнята в межах виконавчого провадження № 59505594 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області №5015/1584/11 від 09.10.2018. 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно із пунктом 1 частини 1 вказаної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).
Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини пов`язані із виконання наказу Господарського суду Львівської області від 09.10.2018 справа № 5015/1584/11.
Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно частини 1 статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього   Кодексу, порушено їхні права.
Частиною 1 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що у випадку порушення прав боржника під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Господарського процесуального кодексу України, в тому числі рішенням приватного виконавця, такий стягувач має право звернутись до відповідного господарського суду із скаргою.
З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно зазначив, що питання правомірності постанови про арешт коштів боржника від 11.07.2019 у виконавчому провадженні №59505594 повинно вирішуватись в порядку господарського судочинства, а не адміністративного та оскарження відповідних дій відповідача повинні переглядатись в господарському суді.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 805/3463/15-а та від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Доводи скаржника про застосування судом у спірних правовідносинах практику викладені в постановах Верховного Суду із відповідними посиланнями у апеляційній скарзі є необґрунтованими доводами, оскільки зазначені у вказаних справах обставини не є подібними.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії», заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на характер спірних правовідносин, які не належать до сфери публічно-правових відносин, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського процесуального судочинства, а вирішення заявленого спору із відповідними позовними вимогами не належить до компетенції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 КАС України, у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» до приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича про визнання незаконною та скасування постанови відмовлено правомірно, а тому судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, її доводами висновки не спростовуються та підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Гелікон» - залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.005893 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.
             
                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 17.02.2020