П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1931/19-а 
                                        Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Крапівницька Н. Л.  
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
23 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов, 
В С Т А Н О В И В :
у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
-визнати протиправними дії Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо відновлення 17.05.2019 вже закінченого 16.07.2019 виконавчого провадження №56750725, прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 17.05.2019 (ВП №56750725), та стягнення виконавчого збору шляхом відкриття нового виконавчого провадження №59147525 від 17.05.2019;
- визнати протиправною та скасувати постанову Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 17.05.2019 про стягнення виконавчого збору (ВП №56750725);
- визнати протиправною та скасувати постанову Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 17.05.2019 про відкриття виконавчого провадження №59147525, відповідно до якої з ОСОБА_1 , солідарно з ОСОБА_2 стягується судовий збір в розмірі 122485,00 грн. на користь держави.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 05 серпня 2019 року задовольнив позовні вимоги.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач у судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи до Сьомого апеляційного адміністративного суду подав клопотання в якому просив розглянути справу без його участі у зв`язку з хворобою.
Позивач та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/1408/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1244853,00 грн.
Головним державним виконавцем Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області 12.07.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56750725 з виконання виконавчого листа №135/1408/16-ц від 12.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1244853,00 грн. на користь ПАТ "УкрСиббанк".
На підставі заяви стягувача – ПАТ "УкрСиббанк" від 12.07.2018 року (вх. №1579) про повернення виконавчих документів стягувачу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Масняком М.С. 16.07.2018 року винесена постанова ВП №56750725 про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №135/1408/16-ц від 12.12.2016) стягувачу.
17.05.2019 року начальник відділу Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Зайко Т.В., керуючись абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" прийняв постанову ВП №56750725 про скасування процесуального документу, якою скасував документ "Постанова про повернення виконавчого документа стягувану" від 16.07.2018 року, що видав ОСОБА_3 М.С. при примусовому виконанні виконавчого листа №135/1408/16-ц від 12.12.2016 року.
Крім того, 17.05.2019 року начальником відділу Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Зайко Т.В. винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 122485,00 грн. у виконавчому провадженні №56750725, а також постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, якою виконавчий лист №135/1408/16-ц від 12.12.2016 року повернуто стягувачу та виведено в окреме провадження стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 122485,00 грн.
Також, 17.05.2019 року головним державним виконавцем Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Дорошенком В.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59147525 з виконання постанови №56750725 від 17.05.2019 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 122485,00 грн.
Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"  №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 ст. 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Частиною 3 ст. 40 Закону №1404 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої  статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону №1404 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього  Закону  або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Частиною 5 ст. 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір не стягується:
1)за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому  Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього  Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до  Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також, ч. 9 ст. 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1  ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, згідно зі ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Із аналізу наведених вище норм слідує, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно з п. 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.
Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі заяви стягувача – ПАТ "УкрСиббанк" від 12.07.2018 року (вх. №1579) про повернення виконавчих документів стягувачу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Масняком М.С. 16.07.2018 року винесена постанова ВП №56750725 про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №135/1408/16-ц від 12.12.2016) стягувачу. 
Разом з тим, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем було здійснено заходи з примусового виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/1408/16-ц про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом.
Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок прийняття виконавчого документа до виконання.
Згідно ч. 1 ст. 25 Закону №1404 державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Згідно ч. 2 ст. 25 Закону №1404 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Колегія суддів звертає увагу на те, що постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2019 року не містить терміну її виконання, а тому, позивач не мав об`єктивної можливості добровільно виконати її вимоги у визначений законом строк.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року справа №824/172/18-а, від 11 вересня 2019 року справа №553/196/18.
Щодо доводів відповідача про те, що постанову №56750725 про скасування процесуального документу, якою скасовано документ "Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу", прийнято з метою усунення допущеної помилки колегія суддів зазначає слідуюче.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу “належного урядування”, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
Також Європейський суд з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії" зазначив, що  державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.      
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії"). 
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі “Москаль проти Польщі” (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідачем не доведено правомірність винесення постанов від 17.05.2019 про стягнення виконавчого збору (ВП №56750725) та про відкриття виконавчого провадження №59147525, відповідно до якої з ОСОБА_1 , солідарно з ОСОБА_2 стягується судовий збір в розмірі 122485,00 грн. на користь держави.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку оскаржувані постанови від 17.05.2019 року прийняті відповідачем за відсутності передбачених законодавством підстав, тобто, необґрунтовано, що є підставою для визнання постанов протиправними та їх скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.