Справа № 359/10522/19                                         Головуючий в суді 1 інстанції - Ткаченко Д.В.
Провадження № 33/824/634/2020                                                        Доповідач       -       Орел А.І.

  П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
27 січня 2020 року                                                                                                              м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Орел А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі представника Держмитслужби Захарова А.О., особи, яку притягнено до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника -адвоката Свистули Д.А., справу за апеляційною скаргою представника Держмитслужби Павленка С.А. на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2019 року, якою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.. Вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №0534/12500/19 від 13.10.2019 року грошові кошти, а саме:3050 дол. США - повернено громадянину України ОСОБА_1 ,-         
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 471 МК України та накладено стягнення у виді  штрафу у розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №0534/12500/19 від 13.10.2019 року грошові кошти, а саме: 3050 дол. США - повернено громадянину України ОСОБА_1 
Як зазначено в постанові суду, 13.10.2019 р. о 04 год. 05 хв. під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Відліт» терміналу «F» ДП МА «Бориспіль» України ОСОБА_1 що відлітав  до Грузії, м. Тбілісі  літаком авіакомпанії «SkyUp», рейсом PQ431, своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору -  «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення з митної території України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. «Зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Перетин пасажиром «зеленої лінії», згідно Наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018р. «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю ним обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю. На підставі п. 4 ст. 336 та ст. 342 Митного Кодексу України громадянину, який самостійно обрав спосіб проходження митного контролю «зелений коридор», було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що у нього 10000 євро. Після цього пасажиру було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контролю), пасажиром було видано готівку в розмірі 10000 доларів США, що знаходилась: 10000 доларів США в одному з відділень особистої сумки громадянина (ручна поклажа), решту грошей - в гаманці пасажира, що в свою чергу містився в рюкзаку пасажира (ручна поклажа). Після перерахунку готівки пасажиру було задано запитання: «де ще у нього є готівка», тоді громадянин пред`явив ще 3450 доларів США. Які знаходились в кишені кофти одягненої на ньому. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України вказана валюта належить йому особисто. Пасажир обрав проходження митного контролю "зеленим коридором", де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, яка є меншою еквіваленту 10 000 євро. З виявленої суми пасажиру було пропущено 11000 доларів США (що за курсом НБУ на 13.10.2019 становить 9972-80 євро). За протоколом про порушення митних правил вилучено 3050 доларів США. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності пасажира. Вся готівка була перевірена на приборі «ДОКУТЕСТ» для визначення справжності.
 На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажир не надав, до моменту перетину ним «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не звертався та для декларування готівкових коштів на «червоний коридор» не звертався.
Таким чином, ОСОБА_1 , своїми діями вчинив дії, спрямовані на порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю. Обравши за формою проходження митного контролю проходження (проїзд) через "зелений коридор» особа, яка притягується до адміністративної відповідальності перемістила через митний кордон України товар, переміщення якого через митний кордон України обмежено нормами МК України та Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», Постанови Правління НБУ №5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті».
 На дану постанову представник Держмитслужби Павленко С.А подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Бриспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі  сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 1700 гривень та конфіскакувати затриману валюту в сумі 3050 доларів США. Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його прийнято всупереч вимогам ст. 245 КУпАП. Крім цього, апелянт зазначає що положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції жодним чином не обмежує право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Також апелянт вказує, що не є доведеним факт того, що застосування конфіскації валюти у сумі 3050 доларів США буде для громадянина ОСОБА_1 «індивідуальним і надмірним тягарем».
 
Заслухавши пояснення представника Київської митниці ДФС Захарова А.О. на підтриманняя апеляційної скарги, адвоката Свистули Д.А. в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та учасниками процесу не оскаржується.
 
Так, відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
 
Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» № 1906-VI від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
Рішенням ЄСПЛ від 11.07.2019 «Садоча проти України» (скарга №77508/11) було констатовано порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.
 
Разом з цим Європейський суд з прав людини зазначав, що його рішення, які до речі є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до Суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Європейською конвенцією з прав людини («Конвенція»), що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154). Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89).
 
З огляду на зазначені обставини цієї справи та практику Європейського Суду  з прав людини вбачаються підстави для висновку, що застосування до ОСОБА_1 і штрафу, і конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ст. 471 Митного кодексу України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".
 
Приймаючи рішення суд першої інстанції врахував те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан ОСОБА_1 , оскільки доказами по справі підтверджено їх походження як отриману винагороду за працю за трудовим контрактом, а, тому, втручання у право власності ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього «надмірний тягар».
 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що зібрані по справі докази підтверджують те що конфіскація грошових коштів у ОСОБА_1 істотно вплине на його стан, а тому, постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2019 р. щодо ОСОБА_1 , без змін. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: