ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м     У к р а ї н и

10 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 160/4301/19	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Іванова С.М.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 	 Київської міської митниці ДФС 	
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 15.08.2019  року у справі №160/4301/19 	
за  позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології»  	
до: про:	Київської міської митниці ДФС  визнання протиправними та скасування рішень про визначення митної вартості товарів,  картки відмови у митному оформленні 	

ВСТАНОВИВ:

 11.05.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні Світлотехнічні Технології» (далі - ТОВ «Інженерні Світлотехнічні Технології») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Київської міської митниці  ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про визначення митної вартості товарів, картки відмови у митному оформленні / а.с. 5-21 том 1/. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2019р.  відкрито провадження в адміністративній справі №160/4301/19 за вищезазначеним адміністративним позовом та справу призначено до судового розгляду / а.с. 2 том 1/. 
Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що в межах укладеного між ним та іноземною компанією SMART GRACE INDUSTRIAL LIMITED (постачальник)  зовнішньоекономічного договору поставки №401 від 19.07.2018р.,  постачальник  у березні та квітні 2019 р. , відповідно до умов договору та на підставі супровідних документів, на умовах поставки DАР -Дніпро, здійснив на адресу позивача поставку товару, з метою  митного оформлення якого позивачем 13.03.2019 р. та 08.04.2019 р. подано відповідачу митні декларації (далі – МД) №UA100030/2019/399749 та №UA100030/2019/400731 (відповідно) , разом з усіма документами, які підтверджують митну вартість задекларованого товару, яка була визначена позивачем за ціною договору (контракту),  митним органом було запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, і декларантом  були надані наявні в нього додаткові документи, але незважаючи не це  митний орган відмовив у оформленні вищезазначених  МД і ним  були прийняті оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/100063/2 від 13.03.2019 р., №UA100000/2019/100077/2 від 08.04.2019р. з посиланням на наявність розбіжностей та відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, якими визначено митну вартість задекларованого позивачем товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (метод №6) та  складено картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA100030/2019/00180 від 13.03.2019 р. та №UA100030/2019/100077/2 від 08.04.2019 р.. Позивач вважає прийняті відповідачем рішення про визначення митної вартості  та картки відмови необґрунтованими та безпідставними, оскільки ним як декларантом були надані усі необхідні документи для ідентифікації визначення вартісних показників товару та підтвердження розміру ціни, сплаченої за товар, для здійснення митної оцінки товару саме за методом №1, тобто за ціною договору №401 від 19.07.2018р.   щодо ввезеного на митну територію України товару, а у митного органу, навпаки, були відсутні підстави для відмови позивачу в митному оформленні товару за основним методом і переходу до резервного, тому вважає прийняті відповідачем рішення необґрунтованими та безпідставними і просив суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/100063/2 від 13.03.2019 р., №UA100000/2019/100077/2 від 08.04.2019р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від №UA100030/2019/00180 від 13.03.2019 р. та №UA100030/2019/100077/2 від 08.04.2019 р.
Рішенням    Дніпропетровського  окружного   адміністративного   суду   від   15.08.2019 р. у справі №160/4301/19  адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/100063/2 від 13.03.2019 р., №UA100000/2019/100077/2 від 08.04.2019 р. та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA100030/2019/00180 від 13.03.2019 р. та №UA100030/2019/100077/2 від 08.04.2019 р.. / а.с. 34-39 том 2 /.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 15.08.2019 р. у цій справі , подав апеляційну скаргу / а.с. 44-52 том 2/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції від 15.08.2019 р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 
Адміністративна справа №160/4301/19, разом з матеріалами вищезазначеної апеляційної скарги відповідача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 30.09.2019р. / а.с. 43 том 2/. 
 Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019р.   у справі №160/4301/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської митниці ДФС на рішення  Дніпропетровського  окружного   адміністративного   суду   від   15.08.2019 р. у справі №160/4301/19  /а.с. 58 том 2/ та апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 14-00  годин 19.11.2019р.  / а.с. 59 том 2/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та строк було повідомлено учасників справи /а.с. 60-63  том 2/.
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 70-81 том 2/, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було повно з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, надано оцінку усім письмовим доказам, що були надані суду учасниками справи під час її розгляду, та постановлено у справі рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 15.08.2019 р. залишити без змін. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.11.2019р.  у справі №160/4301/19 задоволено клопотання відповідача та призначено проведення судового засідання у справі №160/4301/19 о  14-00 годин 19.11.2019р. в режимі відеоконференції  / а.с. 86 том 2/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та строки повідомлено учасників справи / а.с. 87 том 2/. 
У судовому засіданні 19.11.2019р. розгляд справи було відкладено на 16 годин 30 хвилин 10.12.2019р. через відсутність технічної можливості забезпечити проведення відеоконференції / а.с. 88, 162 том 2/,    про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та строки повідомлено учасників справи /а.с. 163,165,168 том 2/.
Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що позивачем у даній справі було укладено зовнішньоекономічний контракт з компанією SMART GRACE INDUSTRIAL LIMITED (постачальник) №401 від 19.07.2018р. /а.с. 22-25 том 1/, та на у мовах і у межах цього контракту постачальником у березні та квітні 2019р. було здійснено поставку товарів до України.
З метою митного оформлення товару позивачем 13.03.2019 р. подано відповідачу з метою митного оформлення МД №UA100030/2019/399749 / а.см. 31-39 том 1/, відповідно до якої до ввезення задекларовано наступні товари: - товар №1 – апаратура для приєднання до електричних кіл – розетки, колодки, торговельна марка Lezard, Up, Lexman, країна походження Туреччина, код товару 8536699090; - товар №2 – апаратура для приєднання до електричних кіл – вилки, розетки, торговельна марка Lezard, країна походження Китай, код товару 8536699090; - товар №3 – апаратура для приєднання до електричних кіл – вимикачі, димери, торговельна марка Lezard, Up, Lexman, країна походження Туреччина, код товару 8536508000; - товар № 4 – апаратура для приєднання до електричних кіл – розетки телевізійні, торговельна марка Lezard, Up, Lexman, країна походження Туреччина, код товару 8536691000; - товар №5 – ізольовані електричні провідники, торговельна марка Lezard, країна походження Туреччина, код товару 8544429098; - товар №6 – драйвери світлодіодного світильника, торговельна марка Lezard, країна походження Китай, код товару 8504409000.
При цьому необхідно зазначити, що митна вартість задекларованого товару, була визначена декларантом за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції), і на підтвердження заявленої митної вартості для  митного оформлення позивачем були подані документи, встановлені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: договір поставки №401 від 19.07.2018 р.; рахунок-фактура (інвойс) №436858-59-60-61-62-63-64 від 06.03.2019 р.; комерційна пропозиція Commercial offer б/н від 04.03.2019 р.; рахунок-проформа (Proforma invoice) №436858-59-60-61-62-63-64 від 06.03.2019 р.; міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №0606 від 07.03.2019 р.; документ про походження товару (Declaration of origin), зокрема, Invoice №436858-59-60-61-62-63-64 від 06.03.2019 р.; висновок експерта №ГО-654 від 13.03.2019 року; лист б/н від 13.03.2019 р. / а.с. 45-68 том 1/.
За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів відповідачем встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та повідомлено декларанта про   необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, і у подальшому за результатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА100000/2019/100063/2 від 13.03.2019 р. /а.с. 26-28 том 1/, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товарів із застосуванням резервного методу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ) на підставі ст. 64 Митного кодексу України. 
Та у зв`язку з прийняттям митницею вищезазначеного рішення  позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2019/00180 від 13.03.2019 р. /а.с. 29-30 том 1/.
Також, з метою митного оформлення товару поставленого  на територію України в межах зовнішньоекономічний контракт з компанією SMART GRACE INDUSTRIAL LIMITED (постачальник) №401 від 19.07.2018р., позивачем  08.04.2019 р. позивачем подано митному органу (відповідачу) МД №UA100030/2019/400731, відповідно до якої до ввезення задекларовано: світлодіодні електричні лампи, торговельна марка Lezard, країна походження Туреччина, коди товарів №8536699090, №8536691000, №8544429098, №8536508000 / а.с. 74-81 том 1/.
При цьому митна вартість товару, заявленого до митного оформлення, була визначена декларантом за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції), та позивачем з метою митного оформлення на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано відповідачу: договір поставки №401 від 19.07.2018 р.; рахунок-фактура (інвойс) №436874-75-76-77-78-79-90-81 від 02.04.2019 р.; комерційна пропозиція Commercial offer №436874-75-76-77-78-79-80-81 від 01.04.2019 р. рахунок-проформа (Proforma invoice) №436874-75-76-77-78-79-80-81 від 02.04.2019 р.; міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №0606 від 02.04.2019 р.; документ про походження товару (Declaration of origin), зокрема, Invoice №436874-75-76-77-78-79-80-81 від 02.04.2019 р.; висновок експерта №ГО-849 від 08.04.2019 р.; лист б/н від 08.04.2019 р. /а.с. 86-108,110 том 1/.
За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів відповідачем встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у зв`язку з чим та повідомлено декларанта про   необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, та у подальшому зарезультатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА100000/2019/100077/2 від 08.04.2019 р. / а.с. 69-71 том 1/, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товарів із застосуванням резервного методу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ) на підставі ст. 64 Митного кодексу України.
Та у зв`язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2019/00212 від 08.04.2019 р. / а.с. 72-73 том 1/.
І саме вищезазначені рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2019/100063/2 від 13.03.2019р., № UA100000/2019/100077/2 від 08.04.2019р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2019/00180 від 13.03.2019р.у та №UA100030/2019/00212 від 08.04.2019р. є предметом оскарження у цій адміністративній справі.
Спірні відносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу здійснення митного оформлення товарів, справляння митних платежів врегульовано нормами Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).
При цьому необхідно зазначити, що під час розгляду справи відповідач наполягає ( у письмових запереченнях на адміністративний позов) на те, що під час здійснення митної оцінки товару на підставі доданих позивачем до ВМД документів було виявлено ряд розбіжностей та відсутність необхідних відомостей, щодо ціни задекларованого товару, яка була сплачена або підлягала сплаті, а також через ненадання декларантом певних документів, що унеможливлювало проведення перевірки числових значень заявленої декларантом (позивачем) митної вартості.
Так ч. 1 ст.  246 МК України передбачено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
За правилами ст.  248 цього ж Кодексу - митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Положеннями ст. 257 МК України передбачено, що  декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Аналіз положень ст. ст. 49, 50 МК України дає можливість зробити висновок про те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці, і міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - GAТТ).
Відповідно до ч. 2 статті VII GAТТ - оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Статтями  49-58 Митного кодексу України  визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також у відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору. При цьому, митний орган має право відійти від наведених у даних нормах матеріального права законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України визначено в ст.57 Митного кодексу України, якою передбачено що:
1. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
2. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
3. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
4. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
5. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
6. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
7. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
8. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Статтею 64 Митного кодексу України передбачено, що за резервним методом митна вартість визначається : 
1. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
2. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
3. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
4. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Сукупний аналіз положень ч. 3 ст.  53, ч.ч. 1, 2 та 5 ст.  54, ст.  58 Митного кодексу України  дає підстави зробити висновок про те,  що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у  статті 58 Митного кодексу України, та має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
З наданих суду копій рішень про коригування митної вартості товарів   №UА100000/2019/100063/2 від 13.03.2019 р., №UА100000/2019/100077/2 від 08.04.2019 р., які є предметом оскарження у цій справі, вбачається, що  підставою для їх прийняття є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Так під час митного оформлення задекларованих позивачем 13.03.2019р. та 08.04.20190р. товарів відповідачем зроблено висновки про те, що в інвойсах № 436858-59-60-61-62-63-64 від 06.03.2019 р., № 436874-75-76-77-78-79-80-81 від 02.04.2019 р. та контракті №401 від 19.07.2018 р. не зазначено умови оплати за товар, але при цьому необхідно зазначити, що вказані інвойси містять посилання на зовнішньоекономічний договір поставки, змістом якого визначені положення щодо розрахунків за товар, а саме п.3.5 контракту №401 від 19.07.2018 р.  передбачено, що товар, який придбано покупцем передається на реалізацію на території України з кінцевим строком оплати до кінця дії договору, що фактично спростовує вищенаведене твердження митного органу щодо неможливості перевірити правильність визначення митної вартості самого товару через наявні розбіжності, з урахуванням того, що митним органом не зазначено, яким саме чином ці  розбіжності впливають на митну вартість задекларованого позивачем товару.
Щодо висновків митного органу (відповідача у справі) про те, що декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару всіх складових митної вартості, необхідних при її обчисленні відповідно до умов поставки DАР-Дніпро, зокрема, витрат, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товару, суд зазначає, що такі висновки суперечить самим принципам Інкотермс 2010, які регламентують момент передачі прав на товар і усі пов`язані з цим ризики, а визначають, зокрема: хто і за чий рахунок забезпечує транспортування товарів територіями країн продавця, покупця, транзитних країн, морськими та повітряними шляхами; обов`язки продавців у частині пакування та маркування товарів; хто і за чий рахунок забезпечує транспортування товарів територіями країн продавця, покупця, транзитних країн, морськими та повітряними шляхами; обов`язки сторін щодо страхування вантажів і оформлення комерційних документів; місце і час переходу від продавця до покупця ризиків втрати чи пошкодження товарів.
Відповідно до  Інкотермс-2010 за умовами поставки DАР, що визначені і погоджені сторонами в інвойсах, продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення.
Отже з вищенаведеного вбачається, що покупець ( позивач у справі)  приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб, при цьому за умовами терміна DАР на продавця покладається також обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, тому колегія суддів вважає, що погоджуючи саме обрані умови поставки DАР, сторони виходили з того, що продажна ціна вже включає в себе вартість товару, фрахт або транспортні витрати, вартість страхування, тощо, а відтак  додаткові витрати на транспортування та страхування товару задекларованого позивачем за МД №UA100030/2019/399749 від 13.03.2019р. та МД №UA100030/2019/400731 від 08.04.2019р. у позивача були відсутні, такий висновок також підтверджується умовами  зовнішньоекономічного договору поставки №401 від 19.07.2018р., відповідно до яких  постачальник не вимагав у покупця обов`язку відшкодування витрат по застосованим сторонами умовам поставки, зокрема, витрат на транспортування та страхування, і відсутність такої вимоги також свідчить про те, що відповідні витрати були враховані постачальником у ціні товару.
Таким чином, доводи відповідача про не подання достовірних відомостей щодо включення до ціни товару всіх складових митної вартості, необхідних при її обчисленні відповідно до умов поставки DАР-Дніпро, зокрема, витрат, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, не відповідають дійсності.
Щодо посилань відповідача під час розгляду справи на обґрунтування правомірності прийнятих ним рішень на відсутність відомостей  стосовно  включення вартості маркування у ціну товару, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з огляду на положення ч. 5 ст. 382 Господарського кодексу України, права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше, порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.
Сторони при укладенні зовнішньоекономічного договору (українські суб`єкти господарювання й іноземні суб`єкти господарської діяльності) мають керуватися Положенням про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженим наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №201 від 06.09.2001р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.09.2001р. за №833/6024 (далі–Положення), яке містить перелік основних та додаткових умов зовнішньоекономічного договору.
Так  п. 1.9 зазначеного Положення до основних умов зовнішньоекономічного договору, серед іншого, віднесена інформація щодо упаковки та маркування тощо.
З наданої суду ксерокопії зовнішньоекономічного договору поставки №401 від 19.07.2018р., у межах якого здійснювалось постачання задекларованого за МД №UA100030/2019/399749 від 13.03.2019р. та МД №UA100030/2019/400731 від 08.04.2019р. товару / а.с. 22-25 том 1/ вбачається, що товар, який є предметом договору, повинен мати належне маркування, назву товару, кількість і ціна зазначаються у рахунках на кожну партію товару відповідно ( п. 5.1 та 2.2. договору), а  відповідно до п. 3.1 договору, загальна сума договору складається з суми усіх рахунків за цим договором.
Отже зовнішньоекономічний договір поставки №401 від 19.07.2018 р., містить саме ті умови, які визначені основними і повинні бути передбачені в зовнішньоекономічному договорі (контракті), зокрема, відомості про нанесене відповідне маркування, що спростовує висновок митного органу про відсутність відомостей щодо включення вартості маркування у ціну товару.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що  твердження митного органу щодо не надання декларантом висновку про вартісні характеристики задекларованого товару  не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи , оскільки у МД №UA100030/2019/400731 від 08.04.2019 р., в графі 44 МД за кодом документу 3016 зазначено про наявність висновку експерта №ГО-849 від 08.04.2019 р., і такий висновок було надано позивачем митному органу.
Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів,   у зв`язку з чим, вбачається безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не наведено доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, що у свою чергу з урахуванням того, що декларантом позивачем у справі, під час здійснення митного оформлення задекларованого ним за МД №UA100030/2019/399749 від 13.03.2019р. та МД №UA100030/2019/400731 від 08.04.2019р.  товару  для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості  були подані всі документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, умовами контракту договір поставки №401 від 19.07.2018 р., у межах якого здійснено поставку задекларованого товару, які дозволяють визначити митну вартість цього товару за ціною договору (метод №1) ,  а  відповідачем у справі в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не було доведено існування розбіжностей, які викликали в нього обґрунтовані сумніви у правильності визначення позивачем митної вартості  задекларованого товару,  а відтак доводи відповідача щодо наявності розбіжностей у наданих декларантом документах та про неможливість встановлення відповідності заявленої митної вартості товарів митній вартості товару за умовами договору є безпідставними.
При цьому необхідно зазначити, що аналіз положень ч. 3 та ч. 4 ст. 53 МК України дає можливість зробити висновок про те, що право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 цієї статті МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість, але витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України, а ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок з приводу застосування вищенаведених положень МК України викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019р. у справі №804/3411/18, від 28.05.2019р. у справі №160/7893/18, від 25.06.2019р. у справі №804/744/18.
Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом визначення митної вартості (методом №6) , із посиланням  на ненадання декларантом всіх документів, оскільки відповідачем, всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару, які, що було встановлено судом під час розгляду даної справи під час вивчення письмових доказів, підтверджують митну вартість товарів та відповідають характеру угоди,  тому колегія суддів вважає, що відповідачем у справі, який у спірних правовідносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ст. 77 КАС України, під час розгляду даної справи не було доведено правомірності застосування обраного ним методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем за МД №UA100030/2019/399749 від 13.03.2019р. та МД №UA100030/2019/400731 від 08.04.2019р..  товару, що свідчить про те, що оскаржувані позивачем рішення Київської міської митниці ДФС про визначення митної вартості товарів прийняті митним органом безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства, і  суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно обґрунтованості заявлених позивачем вимог і постановив у справі правильне рішення про задоволення заявлених позивачем  позовних вимог у повному обсязі. 
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення  даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблено  правильний висновок про те, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню та прийнято обґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, і  оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення, тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 15.08.2019 р.  у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,-–

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці  ДФС -  залишити без задоволення. 
Рішення   Дніпропетровського   окружного    адміністративного    суду   від   15.08.2019 р. у справі №160/4301/19  – залишити без змін. 
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
                    Повний текст виготовлено та підписано – 27.12.2019р. 
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов