ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 лютого 2020 року           справа №200/11948/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 08 листопада 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/11948/19-а (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання безнадійною та списання недоїмки з єдиного внеску,                                                     
                                                УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі – Управління), в якій просить суд зобов`язати відповідача визнати безнадійною недоїмку з єдиного внеску у розмірі 9808 грн. 72 коп. за період з січня 2017 року по 29 серпня 2018 року, що виникла у позивача, та списати в порядку, передбаченому Податковим Кодексом України (далі – ПК України) для списання безнадійного податкового боргу.  
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що недоїмка з єдиного внеску у сумі 9808 грн. 72 коп. за період з січня 2017 року по 31 липня 2018 року підлягає списанню як безнадійний борг, посилаючись на дію Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі – Закон № 1669-VII), Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яким введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.     
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року позовні вимоги задоволені.
Зобов`язано Управління списати безнадійний податковий борг (недоїмку) з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність у сумі 9808 грн. 72 коп.   
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно з пунктом 9 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України  07 травня 2015 за №508/26953 (далі – Інструкція № 449), списанню підлягає борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску у разі повної ліквідації юридичної особи - платника єдиного внеску, коли борги (недоїмка) із сплати єдиного внеску залишилися непогашеними у зв`язку з недостатністю майна такого платника або майна засновників чи учасників, якщо вони несуть повну чи додаткову відповідальність за зобов`язаннями платника, смерті фізичної особи, оголошення померлою, визнання її у судовому порядку безвісно відсутньою або недієздатною, за умови відсутності осіб, які відповідно до Закону несуть зобов`язання зі сплати єдиного внеску, та засвідчення цього факту відділом державної реєстрації актів цивільного стану чи постановленням судового рішення. Жодна з обставин, передбачена частиною 7 статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464-VІ) за позивачем не встановлена, що свідчить про відсутність підстав для списання єдиного внеску.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
При цьому поштовий конверт для позивача повернувся до суду за закінченням строку зберігання, проте, про дату, час та місце розгляду справи він був повідомлений в телефонному режимі, а судові документи йому надіслано на зазначену ним електронну адресу. Відтак, позивач був повідомлений належним чином в установленому законом порядку про розгляд його справи. Представник відповідача не був допущений до участі в апеляційному суді, оскільки не надав документів на підтвердження повноважень на самопредставництво суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 308  Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити повністю, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 17 грудня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 . До 29 серпня 2018 року позивач був фізичною особою-підприємцем та перебував на обліку у відповідача, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту «Міністерство юстиції України». 
Як вбачається з інтегрованої картки платника податків, за позивачем рахується заборгованість з єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність у сумі 9808 грн. 72 коп. за період з 19 липня 2017 року по 31 липня 2018 року. Зазначений факт сторонами не заперечується.
12 березня 2019 року позивач звернувся до податкового органу із заявою про звільнення від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VІ, та списання недоїмки, в якій позивач просив звільнити платника єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану та списати недоїмку, що виникла у платника єдиного внеску фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 9808 грн. 72 коп. за період з січня 2017 року по 31 липня 2018 року, в порядку списання безнадійного податкового боргу.
5 квітня 2019 року за вихідним № 28270/10/05-99-46-10 контролюючий орган на заяву позивача від 12 березня 2019 року надав відповідь, в якій зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII внесено зміни до Закону № 1669-VІІ, зокрема виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669-VІІ, в якому скасовано норму, зазначену в пункті 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ щодо звільнення від виконання обов`язків, передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО. Зазначено, що законодавством не передбачено особливих умов щодо виконання зобов`язань платниками єдиного внеску, які перебувають або перебували у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а тому не має законодавчих підстав не застосовувати штрафні та фінансові санкції, визнання недоїмки з єдиного внеску безнадійною та її списання. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями частини 2 статті 6 Закону № 2464-VІ встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок. 
Відповідно до частини 5 частини 7 статті 9 Закону № 2464-VІ сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
При цьому в частині 8 статті 9 Закону № 2464-VІ передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до пункту 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464-VІ днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.
Предметом спору в межах цієї справи є не оскарження податкового боргу, а зобов`язання відповідача визнати безнадійним та списати суму облікованого в інтегрованій картці платника податкового боргу (недоїмки), оскільки позивач вважає, що має право на визнання боргу безнадійним.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що на час виникнення спірних правовідносин позивач був зареєстрований на території проведення антитерористичної операції, а саме у м. Донецьку, тому норми Закону № 2464-VІ та приписи ПК України необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону № 1669-VII.
Зокрема, підпункт б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669-VІІ розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
В свою чергу, недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Порядок виникнення та списання безнадійного податкового боргу регламентується пунктом 14.1.11 частини 14.1 статті 14, статті 101 ПК України, Наказом Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків» від 10 жовтня 2013 року № 577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року №1844/24376 (далі - Порядок № 577).
У відповідності до пункту 14.1.11 частини 14.1 статті 14 ПК України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Відповідно до норм пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; 720 днів перебуває у розшуку; податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом; податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду, а для банків - на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II Порядку № 577 під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 розділу II Порядку такий факт непереборної сили підтверджується Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України; уповноваженими органами іншої держави, які легалізовані консульськими установами України, - у разі настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території такої держави; рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, посухи, пожежі та інших видів стихійного лиха, у тому числі рішеннями щодо визначення окремих місцевостей потерпілими від несприятливих погодних умов, які спричинили втрату врожаю сільськогосподарських культур в обсягах, що перевищують 30 відсотків середнього врожаю за попередні п`ять календарних років; рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних рад - у випадках, встановлених Кодексом; висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати форс-мажорні обставини. 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд визначив, що згідно діючого законодавства факт непереборної сили підтверджується Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.
При цьому, суд першої інстанції зауважив, що не потребує додаткового засвідчення форс-мажорних обставин, по яким чітко визначено критерій та встановлено звільнення від сплати Законом № 1669-VІІ. Як наслідок, у відповідності до приписів Закону № 1669-VІІ позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов`язків платника єдиного внеску.
Розділом IV Порядку № 577 визначено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.
До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.
За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформлюється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Отже, списанню податкового боргу (за наявності певних обставин) передує процедура звернення платника податку до податкового органу з письмовою заявою, разом із необхідним пакетом документів.
Відповідно до припису норми пункту 9-4 Закону № 2464-VІ встановлено, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Враховуючи вищенаведене та відповідно до припису норми пункту 9-4 Закону № 2464-VІ, безнадійний податковий борг (недоїмку) зі сплати ЄСВ у сумі 9808 грн. 72 коп. підлягає списанню, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. 
Тобто, місцевий суд дійшов переконання, що податковий борг (недоїмка) зі сплати ЄСВ для позивача визнано безнадійним Законом № 2464-VІ.
Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18-а зазначила, що зміст норми п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ не скасовує взагалі обов`язків платників єдиного внеску, а лише на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану дає можливість не виконувати обов`язки, визначені у ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.
          Верховний Суд у постанові від 27.11.2018 по справі № 805/257/18-а, задовольняючи касаційну скаргу контролюючого органу та скасовуючи судові рішення, якими зобов`язано прийнято рішення про списання єдиного внеску, зазначив наступне: «Суди попередніх інстанцій обмежились посиланням на те, що положення пункту 9-4 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ є діючими та передбачають звільнення позивача від сплати єдиного внеску за умови дотримання відповідної процедури - надання документу, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення АТО, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, а саме сертифікату ТПП України. При цьому судами не здійснений буквальний аналіз цієї норми та аналіз наявності усіх обов`язкових умов  передбачених для її реалізації, зокрема не враховані правові позиції та застереження викладені в рішенні Верховного Суду, ухваленого у зразковій справі № 812/292/18». 
Відповідно до статті 101 ПК України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577.
Згідно з пунктом 2.1 цього Порядку під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Такий факт непереборної сили підтверджується Торгово-промисловою палатою України.
Підпунктом 4.1 розділу ІV Порядку списання безнадійного податкового боргу платника податків встановлено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.
До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.
Так, відповідно до розділу 2 Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1235, обставинами, що є підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу заявника є обставини непереборної сили, дія яких може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо тощо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (війна, блокада, страйк, аварія).
Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є, зокрема, висновок Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.
Отже, за вимогами ПК України та Порядку № 577 для визнання податкового боргу безнадійним та його списання передбачено перш за все надання сертифікату який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що спростовує посилання суду першої інстанції та позивача.
Крім того, Верховний Суд в рішенні у зразковій справі від 30 березня 2018 року у справі № 812/292/18 зазначив, що потреба у сертифікаті Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, які призвели до несвоєчасної сплати єдиного внеску, виникне при визнанні безнадійної недоїмки та її списанні. Отже, у вказаній зразковій справі суд підтвердив необхідність сертифікату для списання.
Статтею 11 Закону № 1669-VІІ Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР (далі - Закон № 671/97-ВР), Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Згідно пункту 6.2 Регламенту, затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5,) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Тобто, Торгово-промислова палата України, за наявністю підстав, засвідчує факт настання форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) у наслідок чого видає сертифікат.
При цьому, позивачем не було надано належні докази настання форс-мажорних обставин для списання безнадійного податкового боргу, визначені статтею 101 ПК України
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у вигляді сплаченого судового збору, у зв`язку з відмовою в позові, відшкодуванню йому не підлягають.    
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області – задовольнити повністю.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року у справі № 200/11948/19-а – скасувати повністю.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання безнадійною та списання недоїмки з єдиного внеску – відмовити повністю.
Повне судове рішення – 04 лютого 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Г. М. Міронова

                                                                                                                                                                                                                                                Т. Г. Гаврищук