КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/1843/2020                     
справа №757/7090/16-ц
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року                                                                                                          м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" на рішення Печерського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Підпалого В.В. 02 липня 2018 року, 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосейл" про звернення стягнення на предмет застави,-
встановив:
 
В лютому 2016 року ТОВ "Порше Мобіліті" звернулось до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просило ухвалити рішення, яким:
в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ "Порше Мобіліті" за кредитним договором №50005504 від 15 серпня 2012 року, розмір якої станом на 26 вересня 2016 року складає 400328,77 грн., а саме: 
-       99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 
-       32799,98 грн. сума простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів; 
-       4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 
-       1694,48 грн. сума 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів;
-       28364,37 грн. сума інфляційних втрат простроченої заборгованості за кредитом; 
-       14890,60 грн. сума інфляційних втрат простроченої заборгованості за страховими платежами; 
-       9735,14 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості за кредитом; 
-       3280 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів; 
-       124579,72 грн. сума дострокової заборгованості за кредитом; 
-       7007,72 грн. сума заборгованості за процентами; 
-       2671,40 грн. сума 3 % річних; 
-       8904,68 грн. сума пені в порядку пункту 8.1 Загальних умов;
-       28547,40 грн. сума штрафу в порядку пункту 8.2 Загальних умов; 
-       12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг; 
-       2799,59 грн. сума витрат в порядку пункту 8.5 Загальних умов, 
звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, з об`ємом двигуна 1968 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" за початковою ціною в розмірі 356840 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 суму штрафу в розмірі 35684 грн. в порядку п.4.1.2 Договору застави транспортного засобу №50005504 від 21 серпня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., зареєстрованим в реєстрі за №4774.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 2012 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №50005504, який складається з цього договору, Загальних умов кредитування, Графіку погашення кредиту.
 
Відповідно до умов договору позичальник отримав кредитні кошти в сумі 142736 грн., що еквівалентно 17600 доларам США, із кінцевим терміном повернення 15 серпня 2017 року, за користування якими зобов`язався сплачувати проценти в розмірі 7,5% річних із можливістю їх зміни.
 
Відповідно до умов договору платежі здійснюються в гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування.
 
Кредитні зобов`язання забезпечені згідно із Договором застави №50005504, що укладений 21 серпня 2012 року між сторонами кредитного договору. Предметом застави є автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, з об`ємом двигуна 1968 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , а відомості про заставу були внесені у Державний реєстр обтяжень рухомого майна.
 
Позивач вказує, що позичальник належним чином своїх зобов`язань за кредитом не виконував, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 99790,04 грн.
 
Окрім того, позичальник зобов`язався страхувати предмет застави, а у випадку нездійснення цього, такий обов`язок мав право реалізувати кредитор із наступним стягненням компенсації. У зв`язку із тим, що позичальником предмет застави не було застраховано, кредитор поніс витрати в сумі 32799,98 грн.
 
З урахуванням наявних порушень зобов`язання, кредитор використав своє право достроково вимагати виконання зобов`язання та 18 вересня 2015 року надіслав позичальнику вимогу. Разом з тим, оскільки позичальник проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, кредитор здійснив публікацію вимоги у пресі 25 грудня 2015 року.
 
Вимога задоволена не була та кредитор звернувся до суду із цим позовом про стягнення складових зобов`язань та нарахованих на них платежів за кредитним договором (інфляційних втрат, відсотків, неустойки), визначивши такі суми станом на 26 вересня 2016 року.
 
Під час розгляду справи стало відомо, що предмет застави 18 червня 2015 року перереєстровано на ОСОБА_2 , проте згоди на це кредитор не надавав.
 
У зв`язку із цим також просить стягнути із позичальника штраф за порушення умов договору застави в розмірі 35684 грн.
 
Рішенням Печерського районного суд міста Києва від 02 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Мобіліті" заборгованість за кредитним договором №50005504 від 15 серпня 2012 року, а саме: 99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 124579,72 грн. сума заборгованості за кредитом; 7007,61 грн. сума заборгованості за процентами; 2671,40 грн. сума 3% річних; 12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг, що становить в сумі 250528,80 грн.
Звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, з об`ємом двигуна 1968 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № НОМЕР_4 ), визначивши спосіб реалізації предмета застави, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до Закону України «"Про виконавче провадження" за початковою ціною в розмірі 356840 грн. 
В задоволенні позовних вимог ТОВ "Порше Мобіліті" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено.
Окрім того, вирішено питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Мобіліті" 7229,19 грн. судового збору.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ "Порше Мобіліті" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у заявленому розмірі та у визначеному способі.
 
В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду в частині вимог до ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи та вимогам закону, відповідно до якого застава зберігає свою силу для нового власника. Окрім того, звернувши стягнення на предмет застави, суд не вказав боржника за таким рішенням.
 
Вказує на відсутність висновків суду щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог.
 
В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції установлено, що 15 серпня 2012 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №50005504, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 142736 грн., еквівалент суми кредиту в доларах США: 17600 доларів США, зі сплатою процентів за користуванням у розмірі 7,50% на рік, які відповідно до пункту 2.3 Загальних умов є змінними, з кінцевим термін повернення кредиту 15 серпня 2017 року, для купівлі автомобіля марки автомобіль марки Volkswagen модель Passat B7 з об`ємом двигуна 1968 см3.
 
Сторони погодили, що всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентному суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування.
 
Відповідно до пункту 1.6 Загальних умов зобов`язання відповідача забезпечено Договором застави №50005504 від 21 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., зареєстрованим в реєстрі за №4774, згідно із умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Volkswagen модель Passat B7 з об`ємом двигуна 1968 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_5 , що належить йому на праві приватної власності.
 
Положеннями пункту 1.4.2 Загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.
 
Відповідно до пункту 1.4.3 Загальних умов відповідачу виставлені рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за квітень 2014 року - грудень 2015 року, які залишилися несплаченими, внаслідок чого виникла заборгованість.
 
18 вересня 2015 року на адресу відповідача ОСОБА_1 направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка станом на дату направлення вимоги становила 320786,70 грн.
 
Проте вимога вручена не була, оскільки відповідач перебував на території АР Крим, яка на момент відправлення перебувала в статусі тимчасово окупованої території і поштова кореспонденція з материкової частини України не доставлялась.
 
Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 22 вересня 2016 року №31/27-2682, автомобіль Volkswagen, який виступив предметом застави, 18 червня 2015 року перереєстровано на ОСОБА_2 та присвоєно номерний знак НОМЕР_2 .
 
До цього власником автомобіля був ОСОБА_3 , попередньо відповідно ОСОБА_1 .
 
Станом на день вчинення ОСОБА_1 реєстраційної дії щодо зміни права власності на предмет застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилися відомості про наявність обтяження - застави рухомого майна, згідно з Договором застави №50005504 від 21 серпня 2012 року.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, вказав про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 не є стороною договорів кредиту та застави.
 
Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет застави, визначивши спосіб реалізації предмета застави, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" за початковою ціною в розмірі 356840 грн.  В частині стягнення відшкодувань, суд ухвалив про їх часткове задоволення, а саме стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним, а саме: 99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 124579,72 грн. сума заборгованості за кредитом; 7007,61 грн. сума заборгованості за процентами; 2671,40 грн. сума 3% річних; 12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг, що становить в сумі 250528,80 грн., мотивуючи тим, що ці суми підтверджені обґрунтованими розрахунками.
 
Проте такі висновки є неповними, не містять належного обґрунтування щодо заявлених вимог, не відповідають нормам матеріального права, а тому суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з рішенням суду першої інстанції.
 
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок повернути позику частинами ( з розстроченням), то  у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики , що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
 
З матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції фактично відмовлено у задоволенні таких вимог:
-       32799,98 грн. сума простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів; 
-       14890,60 грн. сума інфляційних втрат простроченої заборгованості за страховими платежами; 
-       1694,48 грн. сума 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів;
-       3280 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів; 
-       9735,14 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості за кредитом; 
-       8904,68 грн. сума пені в порядку пункту 8.1 Загальних умов;
-       28547,40 грн. сума штрафу в порядку пункту 8.2 Загальних умов; 
-       2799, 59 грн. сума витрат в порядку пункту 8.5 Загальних умов
-       28364,37 грн. сума інфляційних втрат простроченої заборгованості за кредитом; 
-       35684 грн. сума штрафу в порядку пункту 4.1.2 Договору застави транспортного засобу.
 
Відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд першої інстанції вказав, що інші суми, на відміну від зазначених, підтверджені обґрунтованими розрахунками.
 
Перевіряючи такі висновки суду та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
 
Установлено, що позивач (кредитор) використав своє право достроково вимагати виконання зобов`язання, надіславши 18 вересня 2015 року позичальнику відповідну вимогу про сплату заборгованості в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня одержання вимоги та здійснивши відповідну публікацію вимоги у пресі 25 грудня 2015 року.
 
З огляду на те, що з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ "Укрпошта" з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м.Севастополя та повертаються у зворотному напрямку, Укрпоштою було призупинено приймання поштових відправлень в напрямку півострова Крим, колегія суддів уважає, що строком виконання зобов`язання є дата 26 січня 2016 року (30  календарних днів з дня публікації відповідної вимоги у пресі).
 
Відповідно до пункту 3.2.1 статті 3 Загальних умов кредитування, сторони погоджуються, що компанія має право визнати термін повернення Кредиту та Додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору у наступних випадках: (3.2.1) порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.
 
З урахуванням пункту 3.3 статті 3 Загальних умов кредитування позичальник мав протягом 30 днів з дати одержання повідомлення здійснити розрахунку за зобов`язанням.
 
Ураховуючи, що кредитор скористався правом пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, кінцевий період нарахування процентів та неустойки слід визначати з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно із якими зазначені нарахування можуть мати місце лише у межах погодженого сторонами строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, що судом першої інстанції не враховано.
 
Відтак у цій справі період нарахування процентів за кредитним договором та неустойки слід визначити станом на 26 січня 2016 року, період нарахування суд, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК станом на 26 вересня 2016 року.
 
Отже, вирішуючи питання про стягнення заборгованості з позичальника, колегія суддів виходить з положень частини 4 статті 367 ЦПК України, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права.
 
Уточнивши позовні вимоги, позивач визначив загальний розмір заборгованості станом на 26 вересня 2016 року в сумі 400328,77 грн., а саме: 
-       99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 
-       32799,98 грн. сума простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів; 
-       4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 
-       1694,48 грн. сума 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів;
-       28364,37 грн. сума інфляційних втрат простроченої заборгованості за кредитом; 
-       14890,60 грн. сума інфляційних втрат простроченої заборгованості за страховими платежами; 
-       9735,14 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості за кредитом; 
-       3280 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів; 
-       124579,72 грн. сума дострокової заборгованості за кредитом; 
-       7007,72 грн. сума заборгованості за процентами; 
-       2671,40 грн. сума 3 % річних; 
-       8904,68 грн. сума пені в порядку пункту 8.1 Загальних умов;
-       28547,40 грн. сума штрафу в порядку пункту 8.2 Загальних умов; 
-       12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг; 
-       2799,59 грн. сума витрат в порядку пункту 8.5 Загальних умов.
 
Разом з тим, ураховуючи наведені вище мотиви щодо визначення періоду нарахування заборгованості, колегія суддів уважає, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1   є сума 252248,69 грн., що складається з: 
-       99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 
-       4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 
-       8235,21 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості за кредитом; 
-       124579,72 грн. сума дострокової заборгованості за кредитом; 
-       648,85 грн. сума заборгованості за процентами; 
-       2514,84 грн. 3% річних за прострочення повернення суми дострокової заборгованості за кредитом та процентами;
-       12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг. 
 
В частині доводів апеляційної скарги щодо стягнення інших складових заборгованості, колегія суддів зазначає про таке.
 
В частині суми 32799,98 грн. простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів, колегія вказує, що  обов`язок з їх сплати виникає у позичальника на підставі пункту 5.5 Загальних умов кредитування, проте матеріали справи не містять підписаного договору страхування та доказів на підтвердження здійснення такого платежу кредитором. 
 
            Відсутність доказів на підтвердження факту укладення договору страхування від імені позичальника чи в його інтересах відповідно до умов пунктів 5.5 та 5.6 Кредитного договору унеможливлює визначення страхового платежу, який підлягав сплаті страховій компанії. Позивач, заявляючи вимоги про стягнення страхових платежів на загальну суму 32799,98 грн.,  не обґрунтовує та не зазначає правову підставу визначення розміру щомісячних платежів, які не є сталою сумою, відтак колегія суддів не убачає підстав для задоволення вимог в цій частині.
 
У зв`язку із цим не підлягають задоволенню ці вимоги та похідні вимоги про стягнення 14890,60 грн. інфляційних втрат простроченої заборгованості за страховими платежами, 1694,48 грн. 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів, а також пені в сумі 3280 грн., нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов на прострочену заборгованість по відшкодуванню страхових платежів. Окремо колегія зазначає, що  зазначеним пунктом Загальних умов врегульовано відповідальність за порушення сплати чергового платежу з повернення  кредиту, а не за страховим платежем.
 
Щодо 8904,68 грн. пені в порядку пункту 8.1 Загальних умов, то така нарахована за період з 24 січня 2016 року по 26 вересня 2016 року, тобто після закінчення визначеного законом строку, відтак вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
 
Щодо 28547,40 грн. штрафу в порядку пункту 8.2 Загальних умов, то згідно із зазначеним пунктом штраф нараховується у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1 позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.
 
            Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позичальника на користь банку пені, нарахованої відповідно до умов Договору за порушення терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, що визначено умовами пункту 8.1 Договору.
 
            Отже нарахування поряд із пенею штрафів відповідно до пунктів 8.2 та 8.3 Договору є фактично застосуванням подвійної відповідальності, оскільки застосування такої відповідальності позивач пов`язує із фактом порушення сплати чергового платежу, отже застосування штрафу є порушенням статті 61 Конституції України. Будь-яких даних щодо нарахувань поза межами графіку погашення кредиту та повідомлення про це позичальника, матеріали справи не містять. При цьому, заявляючи вимоги про стягнення штрафу, позивач не визначає за який конкретно вид порушення нарахована окрема штрафна санкція, а лише посилається на ряд умов договору, які дублюють одна іншу.
 
Щодо 2799,59 грн. витрат в порядку пункту 8.5 Загальних умов, то зазначеною умовою передбачено сплату збитків, заподіяних у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору. Збитками, відповідно до позовної заяви, позивач визначає витрати у сумах: 1735,25 грн., 786,65 грн., 277,64 грн., які є витратами у зв`язку із проведенням уповноваженими представниками роботи стосовно боржника.
 
Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу стосовно таких витрат та не підтверджено, що такі витрати є збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Поряд з цим судом вирішено питання про оплату юридичних послуг. Відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
 
В частині вимог щодо стягнення 28364,37 грн. інфляційних втрат простроченої заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне.
 
Відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.
 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
 
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
 
Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
 
Оскільки позивачем проведено нарахування інфляційних втрат на зобов`язання, визначене в іноземній валюті, такі вимоги задоволенню не підлягають. 
 
Вимоги щодо стягнення 35684 грн. штрафу в порядку пункту 4.1.2 Договору застави транспортного засобу, то згідно із зазначеною умовою договору у разі невиконання та/або неналежного виконання заставодавцем умов, передбачених статтею 2.3 цього договору, заставодержатель може застосувати до заставодавця штрафні санкції у розмірі 10 відсотків від вартості предмету застави, визначеної у статті 1.1 цього договору.
 
Згідно із статтею 2.3 договору застави до обов`язків заставодавця належать, зокрема, не здійснювати без згоди заставодержателя дії по зміні права власності щодо предмету застави (2.3.5), надавати інформацію про будь-які зміни щодо предмету застави (2.3.7).
 
Матеріалами справи підтверджено, що позичальником, як заставодавцем, предмет застави був відчужений, тобто ним порушено умови договору, які передбачають настання відповідальності, отже такі вимоги є обґрунтованими.
 
Вирішуючи питання в частині порядку стягнення заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.
 
Відповідно до статті 572 ЦК України, статті 3 Закону України "Про заставу", статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
 
Відповідно до статті 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
 
Відповідно до статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень":
Предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.
У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.
Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:
1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;
2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
 
Задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет застави та одночасний висновок суду першої інстанції, що теперішній володілець предмету застави не був стороною у правовідносинах між кредитором та позичальником є взаємовиключними та не ґрунтуються на законі. Набуття новою особою предмету застави наділяє таку особу статусом заставодавця, оскільки відчужена застава зберігає свою юридичну силу незалежно від зміни власника. Окрім того, порядок реалізації рішення, яким звернуто стягнення на предмет застави, вимагає участі боржника, яким в такому випадку є володілець застави, а не позичальник.
 
Вирішуючи вимоги в цій частині, суд першої інстанції помилково послався на положення Закону України "Про іпотеку", яким врегульовано забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, хоча відповідні його положення також вказують на збереження застави для нового набувача.
 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Судом апеляційної інстанції вирішено про скасування рішення повністю та задоволення позовних вимог в загальній сумі 287932,69 грн. від заявленого розміру 417229,15 грн., що становить 69,01%.
 
При зверненні до суду першої інстанції із вимогами про стягнення 417229,15 грн. підлягав сплаті судовий збір у сумі 6258,44 грн., який був сплачений.
 
Відтак сума відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції становить 4318,95 грн.
 
Рішення суду оскаржувалось в частині вирішення вимог, у задоволенні яких відмовлено, тобто в сумі 166700,24 грн., відтак з урахуванням частини 4 статті 6 Закону України "Про судовий збір" на момент звернення до суду із вимогами про стягнення 166700,24 грн. підлягав  сплаті судовий збір у сумі 2500,50 грн., відтак ставка судового збору за оскарження рішення в цій частині мала  становити 3750,75 грн., скаржником сплачено 9810,29 грн.
 
Судом апеляційної інстанції вирішено про скасування рішення повністю та задоволення позовних вимог в загальній сумі 287932,69 грн. від заявленого розміру 417229,15 грн., що становить 69,01%.
 
Відтак сума відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції становить 2588,39 грн.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 2 липня 2018 року  скасувати та ухвалити нове наступного змісту.
 
В рахунок  погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" за Кредитним договором №50005504 від 15 серпня 2012 року в сумі 252248,69 грн., що складається з: 
-       99790,04 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 
-       4480,03 грн. сума 3% річних за час прострочення за кредитом; 
-       8235,21 грн. сума пені, нарахованої за пунктом 8.1 Загальних умов простроченої заборгованості за кредитом; 
-       124579,72 грн. сума дострокової заборгованості за кредитом; 
-       648,85 грн. сума заборгованості за процентами; 
-       2514,84 грн. 3% річних за прострочення повернення суми дострокової заборгованості за кредитом та процентами;
-       12000 грн. витрати на оплату юридичних послуг, 
звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, об`єм двигуна 1968 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" за початковою ціною в розмірі 356840 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" суму штрафу в розмірі 35684 грн. в порядку п.4.1.2 Договору застави транспортного засобу №50005504 від 21 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., зареєстрованим в реєстрі за №4774.
 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" 6907,34 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова