ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005591 пров. № А/857/911/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Попка Я.С., Сеника Р.П.
з участю секретаря судового засідання                                  Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду, ухвалену суддею Клименко О.М. у м. Львові о 12 год. 55 хв. у справі № 1.380.2019.005591 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, АТ «Дельта Банк» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                          В С Т А Н О В И В:

Позивач, 21 жовтня 2019 року звернувся з позовом до суду у якому просить суд зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Матвієнко Андрія Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та/або доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Дельта Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, включивши до цих змін та/або доповнень рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за договором банківського рахунку № 002-13110-041-1114 від 04.11.2014 року укладеного з ПАТ «Дельта Банк» на суму вкладу у розмірі 3 532 долари США.
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.11.2014 року уклав договір банківського рахунку з ПАТ «Дельта Банк» на підставі якого на його ім`я відкритий  поточний рахунок в доларах США № НОМЕР_1 .  
22.05.2019 року позивач звернувся з письмовою заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» з проханням надати інформацію про те, які дії вчинені Уповноваженою особою щодо договору банківського рахунку № 002-13110-041-1114 від 04.11.2014 року, чи визнавався він нікчемним та де знаходяться грошові кошти, які були на цьому рахунку.
26.06.2019 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» листом повідомила позивача про те, що інформація по банківському  рахунку № НОМЕР_1  не включена до  переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк».
Неподання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» інформації щодо рахунку позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як вкладника, який має право на відшкодування гарантованої суми вкладу, позивач вважає протиправним з огляду на те, що оскільки ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процедурі ліквідації, то Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов`язаний виплатити позивачу гарантовану суму вкладу та нараховані проценти.
Позивач зазначає, що відповідач порушив його право на отримання гарантованої суми вкладу у разі ліквідації банку та вважає, що захист порушеного права можливий шляхом зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про позивача як вкладника ПАТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування гарантованої суми вкладу.
11 листопада 2019 року позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, з тих мотивів, що 26.06.2019 року від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» отримав відповідь, з якої дізнався, що інформація про позивача, як вкладника ПАТ «Дельта Банк», не включена до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зважаючи на це, у жовтні 2019 року позивач звернувся з цим позовом. Тому, позивач вважає, що строк звернення до суду пропустив з поважних причин.
Позиція відповідача  щодо поновлення строку звернення до суду зводиться до того, що позивач дізнався про порушення свого права щонайшвидше у жовтні 2015 року коли проводилась процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» та формування переліку вкладників АТ «Дельта Банк». Ця інформація, за твердженням відповідача, була публічною. Тому, відповідач вважає, що строк звернення до суду позивач пропустив та поважних причин пропуску строку не навів, що є наслідком залишення позовної заяви без розгляду. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції для розгляду її по суті спору. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував та дослідив обставини справи щодо поважності пропуску строку на звернення до суду. Позивач додатково зазначає, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» вчиняє протиправну бездіяльність щодо банківського рахунку позивача, яка полягає у невключенні в реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах гарантованої суми.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї заяви виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач 04 листопада 2014 року уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського рахунку № 002-13110-041114, на підставі якого, банк на ім`я ОСОБА_1 відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 .
13 лютого 2015 року позивач уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу № 025-13113-130215, на підставі якого, ПАТ «Дельта Банк» прийняв від позивача грошові кошти в іноземній валюті в сумі 3350 доларів США терміном до 12 серпня 2015 року зі сплатою 5,5 відсотків річних.
Додатковою угодою до договору банківського вкладу від 13 лютого 2015 року сторони домовились, що зарахування вкладу на рахунок може також здійснюватися, зокрема, шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи резидента.
Пунктом 1.10 договору № 025-13113-130215 передбачено, що у разі закінчення строку залучення вкладу, зазначеного в пункті 1.3 даного договору, або у разі дострокового припинення дії цього договору, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я вкладника в установі банку, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів.
19 лютого 2015 року позивач розірвав договір банківського вкладу від 13 лютого 2015 року № 025-13113-130215, після чого частина грошових коштів, яка перебувала на поточному рахунку № НОМЕР_1 , отримана позивачем, а сума в розмірі 3523 долари США, продовжує знаходитись на поточному рахунку № НОМЕР_1 .
З лютого по березень 2015 року ОСОБА_1 здійснював зняття та поповнення банківського рахунку № НОМЕР_1 через касу банку, згідно з договором банківського рахунку, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.
Правлінням Національного банку України 02 березня 2015 року прийнято Постанову № 150 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 березня 2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. Тимчасову адміністрацію в ПAT «Дельта Банк» запроваджено строком на 6 місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації  ПAT «Дельта Банк» продовжено до 02 жовтня 2015 року включно.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації банку та призначено Уповноважену особу Фонду Кадирова В.В. строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.
22.05.2019 року позивач звернувся з письмовою заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» з проханням надати інформацію про те, які дії вчинені Уповноваженою особою щодо договору банківського рахунку № 002-13110-041-1114 від 04.11.2014 року, чи визнавався він нікчемним та де знаходяться грошові кошти, які були на цьому рахунку.
26.06.2019 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» листом повідомила позивача про те, що договір банківського вкладу № 026-13113-130215 від 13.02.2015 року є нікчемним відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому інформацію по банківському рахунку № НОМЕР_1 не включено до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення свого права на володіння майном та отримання гарантованої суми вкладу, позивач дізнався щонайшвидше 27 листопада 2018 року, однак до адміністративного суду за його захистом звернувся лише 21 жовтня 2019 року. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно залишити без розгляду через пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Зважаючи на встановлені обставини, апеляційний суд звертає увагу, що Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку. 
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень для суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без зайвого формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.  
У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.
Позивач знаючи, що банк, у якому він має банківський вклад, перебуває у процесі ліквідації, розраховував на те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включить інформацію по банківському рахунку позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки сума коштів, яка перебувала на банківському рахунку позивача, не перевищувала гарантовану суму визначену Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Позивач 22 травня 2019 року звернувся з відповідною заявою до відповідача і 26 червня 2019 року отримав відповідь, що позивач, як вкладник ПАТ «Дельта Банк», не включений до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, момент коли позивач дізнався про порушення своїх прав як вкладника ПАТ «Дельта Банк» є 26 червня 2019 року.
Апеляційний суд встановив те, що з адміністративним позовом позивач звернувся 29.10.2019 року. Таким чином, на думку апеляційного суду, позивач подав позов в межах шестимісячного строку звернення до суду, з моменту  коли дізнався про порушення своїх прав.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Судові витрати понесені сторонами розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та прийняти постанову, якою справу № 1.380.2019.005591 направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Я. С. Попко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повний текст постанови складений 12.02.2020 року