КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 361/5284/19
Головуючий у першій інстанції - Василишин В.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2462/2020
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2020 року                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження спадковим нерухомим майном, -  
В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_1   звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,15 га, кадастровий номер 3221281201:01:023:0046 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не чинити перешкод у користуванні вказаним нерухомим майном та з метою забезпечення спільного користування ним зобов`язати ОСОБА_2 надати йому всі ключі від замків у житловому будинку та надвірних будівлях, що розташовані за вище вказаною адресою.  
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2019 року було відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 30 жовтня 2019 року.
22 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав через канцелярію суду першої інстанції позовну заяву (доповнену), відповідно до якої просив визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку під номером АДРЕСА_1 ; здійснити поділ між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільного майна у вигляді житлового будинку житловою площею 40,0 кв.м., загальною площею 80,0 кв.м., сараю, погрібу, колонки, огорожі, хвіртки, а також земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 3221281201:01:023:0046 за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та здійснити виділ земельної ділянки в натурі як об`єкту права спільної часткової власності; встановити межу між земельними ділянками, що знаходяться в користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому межовими знаками слугуватиме збудований ОСОБА_1 паркан з непрозорого матеріалу висотою до 2-х метрів на фундаменті висотою не вище 0,4 м; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та всім членам його родини у користуванні виділеними із спільної часткової власності частиною будинку та земельної ділянки, а також у встановленні вищевказаної твердої межі між земельними ділянками у вигляді паркану; зобов`язати ОСОБА_2 компенсувати ОСОБА_1 половину вартості робіт та матеріалів на встановлення межового знаку у вигляді паркану з непрозорого матеріалу висотою до 2-х метрів на фундаменті висотою не вище 0,4 м; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн в якості відшкодування заподіяної неправомірними діями моральної шкоди, а також понесені судові витрати. 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог відмовлено та повернуто її заявнику. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що всі спроби домовитись з ОСОБА_2 щодо спільного користування успадкованим майном виявились безрезультатними. Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 постійно чинить йому перешкоди в доступі до будинку і земельної ділянки. ОСОБА_1 зазначає, що звертаючись до суду із позовом він мав на меті саме вирішити спадковий спір щодо користування успадкованим майном, проте суд першої інстанції в порушення норм законодавства відкрив провадження в порядку спрощеного позовного провадження, в той час коли у вказаному порядку не можуть бути розглянуті спори щодо спадкування.
Апелянт також посилається на той факт, що суд першої інстанції передчасно розглянув його клопотання про забезпечення позову 27 листопада 2019 року, яке було заявлено разом із заявою про збільшення позовних вимог, тобто до фактичного вирішення судом питання про прийняття до розгляду його заяви про доповнення позовних вимог.
ОСОБА_1 вважає, що подана ним доповнена позовна заява цілком відповідає вимогам законодавства, а тому оскаржувана ухвалу суду першої інстанції, на його думку, підлягає скасуванню як необґрунтована та незаконна й просив ухвалити судове рішення, яким прийняти до провадження позовну заяву про збільшення позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та його представник  ОСОБА_4 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути для  продовження розгляду з врахуванням  доповнених позовних вимог. 
При цьому позивач та його представник посилалися, що суд першої інстанції, постановивши 09 серпня 2019 року ухвалу про відкриття провадження у вказаній справі  призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження, при цьому не зазначив за якими критеріями суд прийшов до висновку, що вказана справа може бути розглянута в порядку спрощеного провадження, оскільки відповідно до ст. 19  ЦПК України вказана категорія справ беззаперечно не віднесена до категорії справ, які можуть бути розглянуті в спрощеному порядку, а тому суд зобов`язаний був призначити у вказаній справі підготовче засідання, на якому позивач і мав права  уточнити свої позовні вимоги. Однак, порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства призвело до порушення прав позивача  щодо подачі уточнених позовних вимог. З врахуванням викладеного просили задовольнити  апеляційну скаргу.   
Відповідач ОСОБА_2 заперечив щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, оскільки позивач подавши 22 листопада 2019 року  доповнену позовну заяву одночасно змінив і предмет спору, і підстави  звернення за захистом порушеного, на його думку, права, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув вказану  позовну заяву ( доповнену)  позивачу.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції відмовляючи у прийнятті позовної заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що відповідно до положень ст.49 ЦПК України  позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а також до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 
У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Суд першої інстанції зазначає, що оскільки перше судове засідання у справі було призначено на 30 жовтня 2019 року, а заяву про збільшення позовних вимог було подано 22 листопада 2019 року, тобто вже після проведеного першого судового засідання. 
Окрім того, суд першої інстанції повертаючи  доповнену позовну заяву позивачу зазначив, що вказаною заявою позивачем було фактично змінено позовні вимоги:  і предмет, і  підстави позову, що суперечить  ч.3 чт. 49 ЦПК України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для її прийняття. 
Апеляційний суд  частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті та повернення позовної заяви про збільшення позовних вимог відповідає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 16 липня 2019 року, а ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 30 жовтня 2019 року (а.с.26-27). При цьому предметом  позову  були вимоги щодо : 
- Зобов`язання  Відповідача - ОСОБА_2 не чинити Позивачу - ОСОБА_1 перешкод у здійсненні державної реєстрації права власності, володіння та користування 1/3 земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер 3221281201:01:023:0046 за адресою: АДРЕСА_1 поштовий індекс НОМЕР_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 поштовий індекс НОМЕР_1 , набутих на основі Свідоцтва про право на спадщину за законом бланк серії НМХ № 606343, посвідченого за реєстровим № 17-65 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Тетяною Вікторівною;
- Зобов`язання Відповідача - ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні Позивачем - ОСОБА_1 житловим будинком, сараєм, погрібом та колонкою, які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га кадастровий номер 3221281201:01:023:0046 за адресою: АДРЕСА_1 , поштовий індекс НОМЕР_1 .
- Зобов`язання Відповідача - ОСОБА_2 надати Позивачу - ОСОБА_1 з метою спільного користування успадкованим майном всі ключі від замків хвіртки в огорожі, житлового будинку, сараю та погрібу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , поштовий індекс НОМЕР_1 , набутих на основі Свідоцтва про право на спадщину за законом бланк серії НМХ № 606343, посвідченого за реєстровим № 17-65 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Тетяною Вікторівною.
 -  Стягнення із Відповідача - ОСОБА_2 на користь Позивача - ОСОБА_1 всі судові витрати.
При цьому правовими підстави позовних вимог позивач зазначив,  ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України та ст. 152, 153 ЗК України, якими власнику земельної ділянки  та нерухомого майна гарантується право користування та  володіння, а також  гарантується непорушність вказаних права на користування та володіння цим майном. 
22 листопада 2019 року через канцелярію суду першої інстанції  позивачем у справі було подано позовну заяву (доповнену), відповідно до якої  просив : 
-          Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .
-           Здійснити поділ між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільного майна у вигляді: житлового будинку житловою площею 40,0 м кв, загальною площею 80,0 м кв, сараю, погрібу, колонки, огорожі, хвіртки, а також земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер 3221281201:01:023:0046 за адресою АДРЕСА_1 , 074421, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та здійснити виділ земельної ділянки в натурі як об`єкту права спільної часткової власності.
-           Встановити межу між земельними ділянками, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й ОСОБА_3 . При цьому межовими знаками слугуватиме збудований ОСОБА_1 паркан з непрозорого матеріалу висотою до 2-х метрів на фундаменті висотою не вище 0,4 м.
-          Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та всім членам її родини у користуванні виділеними із спільної часткової власності частиною будинку та земельної ділянки, а також у встановленні вищевказаної твердої межі між земельними ділянками у вигляді паркану, а також
-           Зобов`язати ОСОБА_2 компенсувати ОСОБА_1 половину вартості робіт та матеріалів на встановлення межового знаку у вигляді паркану з непрозорого матеріалу висотою до 2-х метрів на фундаменті висотою не вище 0,4 м.
-           Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 (десять тисяч) грн. в якості відшкодування заподіяної неправомірними діями моральної шкоди.
-           Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати.
При цьому правовою підставою вирішення спору за доповненими позовними вимогами ОСОБА_1   крім підстав зазначених у первісному позову, також  зазначає ч.1 ст. 367, 377, 23  ЦК України, та ст. 88, 103, 106,  120 ЗК України, якими врегульовано також і порядок визнання права на майно та порядок поділу спільного майна в тому числі і земельної ділянки між спадкоємцями та підстав для відшкодування моральної шкоди, що не були  визначені як підстави первісного позову.   
Відповідно до положень ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. 
Частиною 3 ст. 49 ЦПК України  визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
 У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Таким чином  чинне процесуальне законодавство  дозволяє позивачу до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1   подавши 22 листопада 2019 року доповнену позовну заяву у письмовій формі, фактично змінив і предмет, і підстави  позову, тому суд першої інстанції з врахуванням положень визначених ч.3 ст.49, 260 ЦПК України обґрунтовано повернув  вказану позовну заяву ОСОБА_1 , роз`яснивши йому право подати вказаний позов на загальних підставах. 
Колегія частково погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у вказаній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження спадковим нерухомим майном та призначаючи розгляд вказаної справи не в порядку загального позовного провадження, а в порядку спрощеного порядку не обґрунтував вказане процесуальне рішення.
Так, відповідно до вимог ч.4 ст. 19 ЦПК України ( в редакції чинній на час постановлення ухвали)  спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. 
При цьому поняття малозначних справ дано в ч.6 ст. 19 ЦПК України : справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 Статтею 43 ЦПК України визначено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Враховуючи викладене,  а також  те, що ні в порядку спрощеного, ні в порядку загального позовного провадження чинний процесуальний закон не передбачає доповнення позовних вимог шляхом зміни і предмета позову, і підстав одночасно, тому доводи апеляційної скарги  не можуть бути підставою для скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області   від 24 січня 2020 року щодо повернення доповнень до позовної заяви поданих ОСОБА_1 .    
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в частині повернення доповненої позовної заяви, доводи апеляційної скарги її не спростовують, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін з урахуванням мотивів викладених в зазначеній постанові. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити  частково. 
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.
В іншій частині  ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
              Повний текст постанови викладено 26 лютого 2020 року. 
 
Головуючий суддя :                                                          М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                Т.Ц.Кашперська                                                                                                          В.О.Фінагеєв