Ухвала
 
09 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 466/4443/17
провадження № 61-15267св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , яка також дії в інтересах ОСОБА_3 ,
треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бєлопольська Ірина Романівна, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2018 року  у складі судді Свірідової В. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року в складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 10 жовтня           2011 року ОСОБА_5 позичив у нього в борг 6000 Євро та зобов`язався повернути вказану суму на першу вимогу, факт отримання ОСОБА_5 вказаних коштів підтверджується борговою розпискою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_2 та малолітня дочка ОСОБА_3 .
Оскільки за життя ОСОБА_5 кошти за борговою розпискою не повернув, тому позивач звернувся до суду з цим позовом саме до спадкоємців ОСОБА_5 . 
Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 10 жовтня 2011 року в розмірі 6 000,00 євро, що еквівалентно 177 240,00 грн в частках пропорційно вартості майна одержаного в спадщину, а саме стягнути з             ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах на його користь суму боргу у розмірі 26 586,00 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , як законний представник неповнолітньої, на його користь суму боргу у розмірі 150 654,00 грн.
В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.
В обґрунтування заявлених за зустрічним позовом вимог ОСОБА_2 зазначила, що оскільки сума за договором позики виходить за межі дрібного побутового, тому для його укладення необхідна була її письмова згода, яку вона не надавала, про договір позики дізналася від нотаріуса, чоловік ніколи не повідомляв її про те, що позичив кошти.
Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила визнати договір позики, оформлений у вигляді розписки ОСОБА_5 на суму 6000 Євро  недійсним. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2018 року   в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов           ОСОБА_2 задоволений. Договір позики у формі розписки ОСОБА_5 від         10 жовтня 2011 року на суму 6 000,00 Євро визнаний недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір позики є недійсним, оскільки укладений ОСОБА_5 без відповідної на це згоди його дружини ОСОБА_2 , крім того, відсутні докази використання позичених ОСОБА_5 коштів в інтересах сім`ї. Вказані обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі спадкоємців померлого коштів за договором позики. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, крім наведених підстав, також виходив із того, що спосіб захисту, обраний позивачем, шляхом стягнення зі спадкоємців коштів, не відповідає встановленим спеціальною нормою законодавства у сфері спадкування способам. При цьому позивачем пропущений шестимісячний строк звернення, який почав обраховуватися з часу відкриття спадщини, та який є преклюзивним (03 листопада 2016 року - день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 - останній день пред`явлення вимог до спадкоємців, 21 червня 2017 року - день звернення до суду з позовом).
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Шевченківського районного суду            м. Львова від 21 листопада 2018 року  та постанову Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що положення статті 1282 ЦК України в сукупності з положеннями статті 16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав та інтересів та статті 1218 ЦК України про те, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві  на момент відкриті спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, не обмежує право кредитора обрати будь-який спосіб для відновлення прав, в тому числі й звернутися до спадкоємців позичальника з вимогою про стягнення заборгованості в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Тобто висновки апеляційного суду про те, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом обрав неправильний спосіб захисту своїх прав та інтересів, є такими, що суперечать нормам матеріального права. Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові безпідставно ототожнив письмову вимогу кредитора із позовною заявою, яку було подано в червні 2017 року, зазначивши на підставі цього про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з вимогами до спадкоємців, не взявши до уваги, що з вимогою до спадкоємців кредитор звернувся вчасно та у спосіб, визначений законодавством. Визнаючи недійсним договір позики та посилаючись при цьому на положення статті 65 СК України, суди неправильно застосували норми матеріального права, оскільки вказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, а в цьому випадку за укладеним договором позики ОСОБА_5 не розпорядився спільним майном подружжя, а навпаки, набув кошти у власність, а тому згода ОСОБА_2 на укладення оспорюваного договору позики не була потрібна.   
Надходження справи до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила скаргу відхилити, оскаржувані рішення судів залишити без змін.
 
Позиція та висновки Верховного Суду
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бєлопольська Ірина Романівна, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бєлопольська Ірина Романівна, про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 липня 2019 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                В. В. Сердюк
 
                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                        І. М. Фаловська