Дата документу 11.02.2020 Справа № 336/3716/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/3716/19                                                 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження №22ц/807/191/20                           Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 лютого 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.
суддів:         Крилової О.В.
Кухаря С.В.
при секретарі:         Бабенко Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:        

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 01 липня 2017 року працював на посаді начальника цеху № 10 виробництва відрізних кругів і шліфувальної шкурки. 
З липня 2018 року щодо ОСОБА_1 було винесено п`ять наказів, якими з його заробітної плати здійснювались безпідставні утримання, чим створено неприйнятні умови для роботи. У лютому 2019 року у зв`язку із ситуацією, що склалась, постійними утриманнями з заробітної плати та тиском, позивач подав заяву про звільнення його з посади за угодою сторін та був звільнений наказом з 07 березня 2019 року. В день звільнення наказом № 50 з ОСОБА_1 також було стягнуто середньомісячний заробіток у зв`язку з виявленою недостачею. 
Крім того, зазначав, що при звільненні з ним не було проведено розрахунку та не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку. 
З огляду на наведене, та те, що поведінка керівництва комбінату по відношенню до ОСОБА_1 мала дискримінаційний характер, позивач просив суд визнати незаконним наказ № 35 від 25 лютого 2019 року про звільнення за угодою сторін, а також поновити ОСОБА_1 на посаді начальника цеху виробництва відрізних кіл та шліфувальної шкурки ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», стягнути з ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 березня 2019 року по 10 червня 2019 року в сумі 39277,90 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника цеху виробництва відрізних кругів і шліфувальної шкурки ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» № 35б від 25.02.2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника цеху виробництва відрізних кругів і шліфувальної шкурки ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат». Стягнуто з ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 березня 2019 року по 10 червня 2019 року включно в сумі 55153,56 грн. Вирішено питання судових витрат.
Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що заява про звільнення не була результатом його внутрішнього переконання, а була написана вимушено, через систематичне застосування з боку керівництва підприємства дисциплінарних стягнень та фактичне припинення виплати заробітної плати, мають свій сенс. Суд погодився з такими доводами позивача, оскільки вони підтверджені низкою наказів про накладення дисциплінарних стягнень та застосування матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення трудових обов`язків. Вказане мало своїм наслідком постійне значне зменшення заробітної плати ОСОБА_1 протягом кількох місяців, розпочинаючи з липня 2018 року та по день звільнення, а також збільшення розміру матеріального збитку, який ОСОБА_1 мав відшкодувати. Суд вважав, що при написанні заяви про звільнення за угодою сторін ОСОБА_1 діяв не у відповідності до свого внутрішнього переконання, а вимушено внаслідок систематичного застосування дисциплінарних стягнень, притягнення до матеріальної відповідальності та сподіваючись отримати належні при звільненні виплати. Щодо строків, встановлених ч. 1 ст. 233 КЗпП, на які посилався відповідач, суд першої інстанції зазначив, що для ефективного захисту своїх прав шляхом оспорювання наказу про звільнення працівникові безумовно потрібен сам наказ про його звільнення, а не лише трудова книжка, в якій зазначаються дата та номер такого наказу, а рівно і підстава звільнення, а отже, строк звернення до суду з позовом не пропущено, оскільки має рахуватись від дати настання більш пізньої з подій, передбачених ст. 233 ч. 1 КЗпП. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2019 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» зазначає, що позивачем було пропущено місячний строк на звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 особисто отримав трудову книжку 07 березня 2019 року, а з позовом про поновлення його на роботі звернувся до суду 10 червня 2019 року. Також, щодо висновку суду, скаржник зазначав, що жодних даних, які б підтверджували, що дискримінація мала місце позивачем не наведено, та не надано жодних доказів того, що позивач подав заяву про звільнення за угодою сторін під психологічним тиском. Накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, не є належним доказом які містять інформацію щодо предмету доказування. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Вищенаведеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно з копії трудової книжки ОСОБА_1 з 04 квітня 2017 по 07 березня 2019 року працював на ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат». З 01 липня 2017 року по день звільнення обіймав посаду начальника цеху виробництва відрізних кругів і шліфувальної шкурки (а.с. 5-11).
Вбачається, що в період роботи ОСОБА_1 на посаді начальника цеху виробництва відрізних кругів і шліфувальної шкурки останній неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Наказом № 118 від 09 липня 2018 року за грубі порушення вимог посадових інструкцій, недбале ставлення до виконання службових обов`язків, самоусунення та не проведення своєчасної, планомірної роботи по забезпеченню належного технічного стану обладнання начальнику цеху ОСОБА_1 та іншим працівникам цеху оголошено догану. З метою відшкодування спричиненого підприємству матеріального збитку стягнуто з заробітної плати ОСОБА_1 та інших працівників цеху суму 63548,92 грн. пропорційно визначеним окладам. Доручено головному бухгалтеру організувати утримання спричиненого збитку в розмірі, що не перевищує середній заробіток працівника, але не більше 20% на місяць від суми відшкодування шкоди кожного. ОСОБА_1 ознайомлений з наказом 14 липня 2018 року, про що свідчить його підпис. Будь-які зауваження чи заперечення ОСОБА_1 на наказі відсутні (а.с. 19).
Наказом № 162 від 13 вересня 2018 року за порушення вимог посадових інструкцій, недбале ставлення до виконання службових обов`язків, самоусунення та не проведення своєчасних заходів по усуненню причин виходу бракованої продукції начальнику цеху ОСОБА_1 заступнику цеху ОСОБА_2 оголошено догану. З метою відшкодування спричиненого підприємству матеріального збитку стягнуто з заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 100% посадового окладу з кожного. ОСОБА_1 ознайомлений з наказом, будь-які зауваження чи заперечення ОСОБА_1 на наказі відсутні (а.с. 18).
Наказом № 252 від 12 грудня 2018 року за неналежне виконання посадових обов`язків начальнику цеху ОСОБА_1 та заступнику начальника цеху ОСОБА_2 оголошено догану. З метою часткової компенсації додаткових витрат комбінату утримано по 15% посадового окладу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 ознайомлений з наказом без зауважень та заперечень (а.с. 17). 
Наказом № 267 від 27 грудня 2018 року за неналежне виконання посадових обов`язків та допущену бездіяльність щодо збереження майна начальнику цеху ОСОБА_1 оголошено догану. З метою часткового відшкодування завданих збитків утримано з ОСОБА_1 100% середньомісячного заробітку (а.с. 16). 
19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім`я голови правління ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» про звільнення його за угодою сторін (а.с. 13).
Наказом № 35 від 25 лютого 2019 року зобов`язано начальника цеху ОСОБА_1 передати, а заступнику начальника цеху прийняти товарно-матеріальні цінності, та інше. Після передачі ОСОБА_1 звільнити 07 березня 2019 року за угодою сторін (а.с. 14).
Наказом № 50 від 07 березня 2019 року з метою часткового відшкодування завданих комбінату збитків у сумі 63263,90 грн. утримано 100% середньомісячного заробітку начальника цеху ОСОБА_1 (а.с. 15). 
Відповідно до запису № 18 у трудовій книжці ОСОБА_1 07.03.2019 року звільнений за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 35б від 25 лютого 2019 року (а.с. 10, 67-68).

Відповідно до витягу з книги обліку руху трудових книжок ОСОБА_1 отримав трудову книжку 07 березня 2019 року (а.с. 63).
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є  угода сторін.
У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.
Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.
Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу)
Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1статті 36 КЗпП України(за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що у нього не було волевиявлення на звільнення з роботи, а подання заяви про звільнення за угодою сторін відбулося з огляду на тиск, який на нього чинився зі сторони керівництва ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат». 
Вказував, що вищенаведені накази, про притягнення його до дисциплінарної відповідальності свідчать про те, що керівництво комбінату намагалось створити неприйнятні умови праці для ОСОБА_1 , чим змусити його піти із займаної посади за власним бажанням. 
Наведені доводи помилково прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. 
Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів на підтвердження того, що керівництво товариства здійснювало будь-які дії, спрямовані на спонукання позивача до звільнення не надано. 
Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що оцінювання правомірності та законності наказів про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не є предметом спору. 
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме факт існування цих наказів та їх кількість підтверджують те, що заява про звільнення ОСОБА_1 була підписана вимушено, без його внутрішнього переконання. 
Проте, колегія суддів зауважує, що за відсутності в матеріалах справи даних про скасування або визнання незаконними наказів про дисциплінарне стягнення, вказані накази свідчать саме про невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків належним чином, та порушення посадової інструкції. 
Будь-яких інших доказів на підтвердження тиску на ОСОБА_1 з боку ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» позивачем не зазначено, а отже у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Так, колегія суддів, крім іншого звертає увагу на відсутність поданих ОСОБА_1 заяв про анулювання попередньої заяви.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо порушення статті 47 КЗпП України та наявність підстав для застосування статті 235 КЗпП України безпідставні.
Окрім цього слід зазначити,що в справі відсутні докази того,що під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, ОСОБА_1 будь - яким чином висловлював свою незгоду з діями роботодавця.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинами справи частково знайшли своє підтвердження, а отже рішення підлягає скасуванню, із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» - задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2019 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою: 
«Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.» 
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 20 лютого 2020 року. 

Головуючий: 

Судді: