Ухвала
Іменем України
      
15січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 0805/4241/2012
провадження № 61-283ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, Відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання державного акту недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2012 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, Відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання державного акту недійсним.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2012 року.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що апеляційна скарга подана після спливу семи років з дня складення повного тексту судового рішення особою, повідомленою про розгляд справи, враховуючи відсутність доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
21 грудня 2019 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просять скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Заявники зазначають, що судом апеляційної інстанції не досліджено у повному обсязі обставини, на які посилався ОСОБА_1 . Про наявність рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2012 року ОСОБА_1 стало відомо 23 жовтня 2019 року, про дату та час розгляду справи у 2012 році він не був належним чином повідомлений, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання ним судової повістки, а відсутність технічного запису фіксування судового процесу та журналу судового засідання є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Вважають, що строк на апеляційне оскарження може бути поновлений.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку. 
У відповідності до частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом доОСОБА_1 , Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, Відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання державного акту недійсним.
Матеріали справи містять супровідний лист про повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи.
Відповідно до тексту рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи, проти позову не заперечував, що підтверджується журналом судового засідання та диском звукозапису судового засідання.
Встановивши, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, однак, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою він звернувся лише у листопаді 2019 року, тобто після спливу більше ніж семи років з дня складення повного тексту судового рішення, при цьому наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили ним належними доказами не підтверджено, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Зазначені в долученому до апеляційної скарги клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження причини його пропуску судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, виходячи з того, що вимоги частини другої статті 358 ЦПК Українине передбачають повноважень апеляційного суду на оцінку поважності таких причин. 
Доводи  ОСОБА_1 щодо його необізнаності про розгляд цієї справи є безпідставними і такими, що спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами.
Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявників з його змістом.
Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, Відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання державного акту недійсним.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                    М. Ю. Тітов