КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                       
                                                                                03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа №372/723/19                                                                                          Головуючий у 1 інстанції - Тиханський О.Б. 
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1366/2020                                                   Доповідач  -  Мараєва Н.Є.     
                                               
                                                       ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
11.02.2020 р. Київський Апеляційний  суд    в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
При секретарі - Гаврюшенко К.О.
Розглянули у відкритому  судовому  засіданні  в  приміщенні Київського апеляційного
суду  в порядку спрощеного позовного провадження 
Цивільну справу за апеляційною скаргою
             ОСОБА_1 
на рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
            про стягнення боргу за договором позики
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а :
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про стягнення боргу за договором позики.  
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 464 331,63 грн., пеню у розмірі 338 962,90 грн., а всього 803 393,72 грн. та судові витрати в розмірі 8033,93 грн.; в іншій частині позову про стягнення 3% річних та пені відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,  24 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1336000 грн., що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 50320,16 дол.США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 31.12.2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору (а.с.5).
24.04.2017 р. ОСОБА_2 отримав  від ОСОБА_1   грошові кошти в сумі 170000 (сто сімдесят тисяч гривень) як повернення позики, що підтверджується  розпискою  (а.с. 29). 
Крім того, 24 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_3 отримав у власність гроші в сумі 688000,00 (шістсот вісімдесят вісім тисяч) грн., що еквівалентно за курсом вказаним на день укладення договору 25913,38 дол.США, за досягнутою домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти частинами до 16.12.2017 року згідно графіку передбаченого в п. 2 Договору (а.с.42). 
13.12.2017 р.  ОСОБА_2 подав нотаріально засвідчену заяву про зняття заборони на нерухоме майно, припинення іпотеки та зазначив, що в зв`язку з виконанням позичальником ОСОБА_1   усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24.04.2017  р. (а.с.26).
13.12.2017 р. ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_1   грошові кошти у сумі 735080 (сімсот тридцять п`ять тисяч вісімдесят гривень) як сплату заборгованості за договором позики грошей від 24.04.2017 року, що підтверджується копією розпискою (а.с. 27).
13.12.2017 р. ОСОБА_2 складено розписку про отримання грошових коштів у розмірі 688000 грн. від ОСОБА_1 як сплату заборгованості ОСОБА_3 перед ним за договором позики грошей № 2 від 24.04.2017 року, (а.с.28).  
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Постановлюючи рішення  суд виходив, зокрема, з того, що доводи відповідача та його представника щодо того, що розписка від 13.12.2017 р., де вказане прізвище боржника ОСОБА_3 , вчинена на виконання грошового зобов`язання між сторонами,  не можуть бути взяті до уваги, оскільки там вказано інший номер договору позики та іншого  боржника - ОСОБА_3 .
Крім того, суд дійшов висновку, що нотаріальна заява позивача, про те, що в зв`язку з виконанням позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань за договором позики грошей від 24.04.2017 р.  не може вважатись доказом виконання грошового зобов`язання в повному обсязі, оскільки така заява подавалась з метою зняття заборони на відчуження нерухомого майна та припинення іпотеки нерухомого майна, власником якого була ОСОБА_4   з метою його продажу  для  погашення  вказаного боргу.
Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу у повній  сумі  не повернув борг за вказаним договором, а даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено, суд обгрунтовано вважав  за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 464331,63 грн.
Що стосується стягнення 3%  річних згідно ст.625 ЦК України та пені за договором, то суд першої інстанції  дійшов  обгрунтованого  висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині.
Відповідно до п.8 договору позики грошей від 24.04.2017 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за невиконання чи неповне виконання грошових зобов`язань у строки, передбачені цим договором, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язання.
Оскільки, договором позики грошей від 24.04.2017 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передбачено, що позичальник сплачує пеню у розмірі 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язання, то заявлені вимоги щодо стягнення 3 % річних є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.
Тому, за встановлених обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 15838,16 грн., та задоволення позову в частині стягнення пені 0,2 % від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення зобов`язання в сумі - 338962,90 грн.
За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов  висновку щодо  часткового  задоволення  позову.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
                                                        П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргу    ОСОБА_1 - залишити  без задоволення.
Рішення  Обухівського районного суду Київської області від 07 листопада  2019  р. - залишити  без  змін. 
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду  протягом  тридцяти днів з  дня  складення  повного  судового рішення.
Повний текст складено   13.02.2020 р.
 
Головуючий  :    
                                                              Судді :