КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 лютого 2020 року                                                                                    м. Київ
 
                                                                                                          Справа №760/19023/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2867/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:    судді-доповідача:                Соколової В.В.
                       суддів:                                     Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
                        за участю секретаря               Лугового Р.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Новака А.В. 13 вересня 2018 року у м. Києві, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У липні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 1904131, 20 грн.
Одночасно з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу на праві приватної власності, саме:
-  земельну ділянку за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 90759646206, кадастровий номер 4620684800:000:0167, загальною площею 1,4869 га. Що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 ;
-  земельну ділянку за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна90730146206, кадастровий номер 4620684800:04:000:0169, загальною площею 0,5137 га, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 ;
-  садовий будинок за реєстраційним номером майна 20866375, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Заява мотивована тим, що існують реальні ризики того, що не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. 
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 13 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме:
-  земельну ділянку за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 90759646206, кадастровий номер 4620684800:000:0167, загальною площею 1,4869 га, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 ;
-  земельну ділянку за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна90730146206, кадастровий номер 4620684800:04:000:0169, загальною площею 0,5137 га, що розташована за адресою:  АДРЕСА_1 ;
-  садовий будинок за реєстраційним номером майна 20866375, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
 
Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції розглядаючи заяву про забезпечення позову не перевірив необхідність такого забезпечення та не вирішив питання зустрічного забезпечення. Зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову суд в порушення норм ст. 154 ЦПК України  не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в державі Ізраїль, відомості про постійне місце проживання в Україні - відсутні, також матеріали справи не містять доказів того, що позивачу належить майно, що знаходиться на території України в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача.
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що доводиапеляційної скарги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, а ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Враховуючи викладене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
Відповідачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якому вона заперечує щодо доводів викладених позивачем. Зазначає, що позивачем не спростовано доводи апеляційної скарги, на підставі яких сформовано правову позицію щодо допущення порушень норм процесуального права, зокрема ст. ст. 151, 153, 154 ЦПК України, що є безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Арлахов А.О. підтримали апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Панченко К.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.
Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи в порядку встановленому процесуальним законом, причини неявки не повідомила, а тому її неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надано докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді  заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.   
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, а саме грошових коштів у розмірі 1904131,20 грн. А отже, враховуючи суму заявлених позовних вимог, яка є значною, обмеження прав відповідача, як власника нерухомого майна, до вирішення справи по суті слід визнати обґрунтованим.
Сторона відповідача не надала доказів реальної вартості зазначеного майна, і не посилається на невідповідність застосування  заходів забезпечення позову, тому відсутні підстави вважати їх неспівмірними із заявленими позовними вимогами.
 
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на майно зазначене позивачем.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не вирішив питання зустрічного забезпечення, колегія суддів відхиляє. Так, відсутність зустрічного забезпечення позову, на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Проте, у даному випадку, позов було забезпечено шляхом накладення арешту із забороною відчуження нерухомого майна. Ймовірність можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у разі відмови в задоволенні позову відсутня, оскільки судом тимчасово обмежено тільки право розпорядження майном, а не право володіння та/чи користування власником належного йому майна. 
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

                  
                                         Повний текст постанови складений 05 лютого 2020 року.