Дата документу 13.01.2020 Справа № 333/874/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 333/874/19                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/233/20 Дмитрієва М.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Крилової О.В.
                Поялкова О.З.        

               розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 29 червня 2018 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, на автодорозі «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя - Маріуполь» поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ - 2101», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «TOYOTA Solara», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Вказує, що вона була пасажиром автомобіля ВАЗ 2101, а її син ОСОБА_3 - водій цього автомобіля.
Зазначає, що в результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому тіла, шейки лівої лопатки із закритий перелом зі зміщенням, хронічний бронхіт (фаза загострення), які за висновком експерта є тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я.
За наслідками отриманих травм вона була непрацездатна в період з 29 червня 2018 року по 05 жовтня 2018 року. 
З метою лікування та відновлення фізичного стану нею були придбані ліки на загальну суму 18 837,35 грн. та комплект для остеосинтезу лопатки за 15 390 грн.
Зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала моральних страждань, які полягають у тому, що в наслідок отриманих тілесних ушкоджень довгий час вона відчувала фізичний біль, через довготривале лікування не могла перебувати зі своєю родиною, допомагати своїй матері у побуті. Без сторонньої допомоги не мала можливості самостійно обслуговувати себе. 
Дорожньо-транспортна пригода, що сталася, викликала у неї страх за своє життя та сім`ю, побоювання за неможливість відновлення фізичного стану, повернення до звичайного способу життя. На теперішній час вона втратила можливість продовжувати звичайний для себе спосіб життя.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь вартість придбаних на лікування ліків у розмірі 18 837,35 грн., вартість комплекту остеосинтезу лопатки у розмірі 15 390 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2019 року залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без задоволення.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд допустив неправильне тлумачення закону та застосував закон, який не підлягає застосуванню. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Не враховано, що відсутність вини та закриття кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник відповідач ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Залишаючи позовні вимоги без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що дії ОСОБА_2 не знаходилися у причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди, тому, підстави для відповідальності за завдану шкоду саме нею відсутні.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 червня 2018 року, о 19 годині 50 хвилин, на автошляху сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ -2101», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Tоyota solara», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої водії автомобілів та пасажири автомобіля «ВАЗ - 2101» отримали тілесні ушкодження.
У момент дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі «ВАЗ -2101», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 у якості пасажира перебувала ОСОБА_1 .
З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 9876 відділення травматології вбачається, що у період з 29 червня 2018 року по 13 липня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з діагнозом: «Закритий осколковий перелом тіла, шейки лівої лопатки зі зміщенням фрагментів, АГ 11 ст., 2 ст., група ВДР. Хронічний бронхіт, фаза загострення».
Згідно висновку експерта № 1014 від 25 серпня 2018 року за наслідками проведення судово - медичної експертизи ОСОБА_2 встановлено, що закритий уламковий перелом шийки та тіла лівої лопатки зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_1 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могло утворитися в результаті ударів об виступаючи предмети всередині салону автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди на яку вказує освідувана. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваною. ОСОБА_1 спричинено не менше однієї ударно-травматичної дії. Сила удару достатня для спричинення ОСОБА_1 тілесного ушкодження.
Постановою старшого слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 07 лютого 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080310000456 від 30 серпня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю у діях відповідача складу кримінального правопорушення. Виділено матеріали для направлення до патрульної поліції м. Запоріжжя щодо вирішення питання про притягнення водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Згідно із п. 4 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
З постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 07 лютого 2019 року вбачається, що згідно висновку експерта № 9-649 від 25 жовтня 2018 року за варіантом показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_3, в даній дорожньо-транспортній пригоді водій автомобіля ВАЗ 2101 реєстраційний номер п. НОМЕР_4 , ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 та розділу 34 ( дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо - транспортній пригоді водій автомобіля марки Tоyota solara реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України. Якщо швидкість руху автомобіля марки Tоyota solara реєстраційний номер НОМЕР_3 , складала 120 км год., то водій ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності до вимог пп.12.6 г) 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній пригоді в діях ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_8 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 та розділу 34 (дорожня розмітка 1.1) Правил дорожнього руху. Невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням наданні даних, в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки Tayota solara реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам розділу 34 розмітка 1.1) Правил дорожнього руху України, що не знаходяться в причинному подією даної ДТП. У випадку швидкості вказаного автомобіля близько 120 км/год., вбачаються також невідповідності пп. 12.6 г), 12.9 б) Правил дорожнього руху. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2101» реєстраційний номер п НОМЕР_7 П ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів при своєчасному застосуванні заходів, направлених на зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Пунктом 8 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 до старшого слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітану поліції Царегородцеву С.І. подано заяву, в якій вона вказала, що не має претензій до свого сина ОСОБА_3 . Притягати його до кримінальної відповідальності не бажає, оскільки він є її сином.
Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
З наведеного вбачається, що спільною є шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ» № 6 від 27 березня 1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Оскільки зі змісту постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що у висновку експерта № 9-649 від 25 жовтня 2018 року вказано, що дії ОСОБА_2 не знаходилися у причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди, то, відповідно, підстави для відповідальності за завдану шкоду саме нею відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Беручи до уваги, що дії ОСОБА_2 не мають протиправного характеру, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.
Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без задоволення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 13 січня 2020 року.

Головуючий:                                        В.Ю. Бєлка
                                                               
Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков