ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11052/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року (суддя Царікова О.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 11.11.2019 року) у справі №160/11052/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,  третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконними та скасування постанов, -
в с т а н о в и в:
06.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом до Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач),  третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Брильова О.В. від 03.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 49556635; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Брильова О.В. від 04.12.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 49556635.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року відмовлено у відкритті провадження.
ОСОБА_1 через свого представника, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суддів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом порушено норми процесуального права. Апелянтом зазначено, що судом першої інстанції помилково визначену підсудність спору як господарську. Апелянт зазначав, що виконавче провадження в якому оскаржується постанова державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні, відкрите на підставі виконавчого документа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Апелянт вказував, що спір є адміністративним, виходячи з того, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень. Адміністративним судам підсудні спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності, зокрема з приводу рішень державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, як суб`єктам владних повноважень.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.  Документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження №49556635 в постанові від 03.12.2015 року державного виконавця є виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015р. у справі № 904/6201/15 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 28587,39 грн. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 14000 грн. 00 коп. боргу за кредитом, 6333 грн. 64 коп. боргу за процентами, 5353 грн. 27 коп. пені, 1073 грн. 48 коп. боргу з комісії та 1827 грн. 00 коп. витрати на сплату судового збору. Суд першої інстанції звернув увагу, що виконавче провадження Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 49556635, в якому були винесені оскаржувані постанови відкрите з примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6201/15, в якій ОСОБА_1 мала статус відповідача як суб`єкт господарювання    - фізична особа-підприємець та як сторона у виконавчому провадженні. Оскаржені постанови від 03.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 49556635 та від 04.12.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 49556635 винесені відповідачем у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у господарській справі. Відповідно до  ст. 339 ГПК України  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього  Кодексу, порушено їхні права. Суд першої інстанції вказував, що відповідно до приписів ч.1  ст. 340 ГПК України  скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Відповідно до матеріалів справи, 03.12.2015 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Брильовим О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 904/6201/15, виданого 28.10.2010 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.
04.12.2015 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Брильовим О.В. в цьому ж виконавчому провадженні винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що їй належить.
28.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Відповідно до листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2019 року цивільної справи за номером № 904/6201/15 в суді не було зареєстровано.
Господарським судом Дніпропетровської області повідомлено, що справа № 904/6201/15 була у провадженні цього суду. Відповідно до рішення від 29.09.2015 року у справі 904/6201/15 стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 14000 грн. 00 коп. боргу за кредитом, 6333 грн. 64 коп. боргу за процентами, 5353 грн. 27 коп. пені, 1073 грн. 48 коп. боргу з комісії та 1827 грн. 00 коп. витрати на сплату судового збору. 28.10.2015 року Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ про примусове виконання рішення суду. 
Отже, документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження №49556635 в постанові від 03.12.2015 року державного виконавця зазначено виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2015р. у справі № 904/6201/15, проте у постанові допущено помилку, виконавче провадження відкрито на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 року у справі № 904/6201/15.
  Згідно ч. 1 ст.    18 Закону України      «Про судоустрій і статус суддів»    суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.  Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України  «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені  Законом України  «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України  «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Колегія суддів вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. 
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 339, ч. 1 ст. 340 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.  Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що судам у порядку господарського процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин при виконанні рішення господарського суду, при незгоді з дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує постанови державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03.12.2015 року про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 49556635 та від 04.12.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 49556635, відкритого на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області, який у свою чергу виданий на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 у справі № 904/6201/15, спір повинен віршуватись у порядку господарського судочинства.
Спір у межах виконання рішення господарського суду підсудний господарському суду.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність. Фраза «встановлений    законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Верховний Суд у рішенні від 30.01.2020 року у справі № №640/10624/19 вказував, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. З урахуванням вимог статей 339, 340 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконанні рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства відповідно.
Суд апеляційної інстанції враховує судову практику викладену у рішеннях Великої Палати Верховного Суду: у постановах від 02.10.2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19), від 06.06.2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.03.2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 10.04.2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18), № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18) та № 908/2520/16 (провадження №12-30гс19), від 29.05.2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19).
Наявність відповідачем у справі суб`єкта владних повноважень, що здійснює управлінську функцію у сфері примусового виконання рішень суду, не робить позов адміністративним. Варто враховувати предмет позову та підставу звернення до суду. 
Суд першої інстанції вірно визначив підсудність спору, заявлений позов не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не порушено право позивача на звернення до суду, з огляду на те, що відмова у відкритті провадження у справі не позбавляє права позивача звернення до суду у порядку, визначеному Законом та за правилами визначеними відповідним процесуальним кодексом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог процесуального права.
Керуючись ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року  у справі №160/11052/19 – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова