КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи №752/23159/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/297/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                                У К Р А Ї Н И
 
           04 лютого 2020 року                                                                                     м. Київ
 
            Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                судді - доповідача                            Білич І.М.
                                суддів                                                Болотова Є.В., Іванченка М.М.
                                при секретарі                                    Кемському В.В.
                                за участю: представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
                                                   представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 
                                                   представника  ОСОБА_5 - ОСОБА_6   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною скаргою адвоката Кітова Олександра Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Павлюх П.В.
у цивільній справі №752/23159/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення боргу за договором позики.
 
вс т а н о в и л а:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики та просив суд стягнути з  ОСОБА_7 заборгованість за договором позики в розмірі 2 795 584 гривень.
Разом з поданням позовної заяви представником позивача заявлено клопотання про забезпечення позову, в якому заявник, з посиланням на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду у майбутньому, просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить відповідачеві.  
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на вказану квартиру. 
В подальшому, у грудні 2018 року, представником позивача  вдруге подано  клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
 З посиланням на те, що 07 грудня 2018 року державний реєстратор КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкін О.В., проігнорувавши наявне обтяження на квартиру, внесене до відповідного реєстру згідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року, прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

 
За таких обставин, позивач вважав, що наявна необхідність у повторному вжитті заходів забезпечення позову з метою недопущення відчуження ОСОБА_5 спірної квартири.
 
Ухвалою  Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2018 року заяву задоволено частково. Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .
 
У липні 2019 року ОСОБА_5 через представника звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвал Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року та від 29 грудня 2018 року.
Посилаючись на те, що на даний момент він є власником квартири АДРЕСА_1 , будь-якого відношення до даного спору не має, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову порушують його право на мирне володіння майном, а також обмежують у праві розпорядженням квартири.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
 
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви щодо скасування заходів забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу  не надходив.
 
У судовому засіданні представник  третьої особи, Кітов О.В. підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.
Представники позивача та відповідача не визнали  апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності  законодавчо передбачених підстав для скасування заходів забезпечення позову.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою  представник третьої особи посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права в частині ненадання належної правової оцінки доводам заяви  ОСОБА_5 щодо порушення його прав та інтересів як власника спірної квартири. Відмовивши у  скасуванні заходів  забезпечення позову - арешту, який на даний час накладено на квартиру, суд першої інстанції, на думку скаржника фактично продовжив дію ухвали про забезпечення позову за рахунок майна, що не належить  відповідачу і належати йому в майбутньому не може і не буде. Право власності є основоположним правом людини, гарантованим ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. І саме володіння ОСОБА_5 нерухомим майном підпадає під гарантії встановлені цією статтею.  
 Зазначаючи також, що наявність  самого по собі позову про стягнення боргу за договором позики, в жодному разі не є підставою для  продовження дії ухвали про забезпечення позову шляхом заборони розпоряджатись ним законному власнику з огляду на 

те, що  право власності ОСОБА_5 на це приміщення позивачем по справі не оспорюється, а предметом спору є лише виключно договірно - правові відносини по стягненню боргу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка не є власницею квартири, щодо якої застосовані заходи забезпечення позову.
 
  Колегія суддів вважає, що зазначені  доводи апеляційної скарги  не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та  матеріалах справи.
 
Як вбачається з матеріалів справи,  ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року накладено арешт на квартиру  АДРЕСА_1 . Власником  вказаної квартири на час  ухвалення  судового рішення була ОСОБА_3 .
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2018 року заборонено відчуження вказаної квартири. На час  постановлення даної ухвали власником квартири був ОСОБА_5 , враховуючи те, що 07.12.2018 року державним реєстратором КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5 на підставі іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
 
Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України  встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
 
Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.
На час  звернення ОСОБА_5   до суду  першої інстанції з заявою про  скасування заходів забезпечення позову, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення боргу за договором позики,  не  закінчено,   судове рішення не ухвалено.
 
Обставини, на які посилається ОСОБА_5 як на підставу для скасування заходів забезпечення позову, а саме те, що на даний момент він є власником спірної квартири, є передумовою для оскарження ухвал суду про вжиття заходів забезпечення позову, а не підставою для скасування таких заходів, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
З відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що  ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року та від 29 грудня 2018 року оскаржувалися ОСОБА_5 до Київського апеляційного суду.

 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року залишено без змін. При цьому апеляційний суд зазначав, що посилання апелянта на те, що він наразі є власником спірної квартири, предмет спору не стосується його особисто та його майна і накладення арешту на квартиру порушує його майнові права, не є підставою для скасування ухвали, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали вказана квартира належала саме ОСОБА_3 та в подальшому вибула з її власності за наявності накладеного арешту на нерухоме майно.
Ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2018 року судом апеляційної інстанції скасована з підстав того, що заходи забезпечення позову вже було вжито по даній  справі ухвалою суду від 12 листопада 2018 року, та беручи до уваги, що станом на 29 грудня 2018 року квартира вже належала ОСОБА_5 .
 
Таким чином, враховуючи, що на момент  подання заяви про  скасування заходів забезпечення, справа  в рамках якої  було накладено таке забезпечення не  вирішена по суті, а також, що  на момент вжиття судом заходів забезпечення позову ( ухвала  від 12 листопада 2018 року) квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , а заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою  суду від 29 грудня 2018 року скасовані судом апеляційної інстанції, правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову - відсутні.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
 
            Керуючись ст. ст. 367, 368, 375,  381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 17 лютого  2019 року.

            Суддя-доповідач:     
 
             Судді: