Єдиний унікальний номер 227/3695/19
Номер провадження 22-ц/804/437/20 

Єдиний унікальний номер 227/3695/19                        Головуючий у 1 інстанції Левченко А.М.
Номер провадження 22-ц/804/437/20                                                         Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року                                                                                                   м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                                     Агєєва О.В.
суддів:                                          Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу № 227/3695/19за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, з апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року у складі судді Левченка А.М., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 10 630,70 грн., та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 2 378,88 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок позивача було переведено до Виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». У подальшому 29.05.2017 структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 988/ДН-ОС про звільнення позивача на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 01.06.2017, з яким позивача ознайомлено особисто. За час перебування у трудових відносинах із відповідачем АТ «Українська залізниця» відповідачем допущено порушення строків виплати заробітної плати. Разом з тим, у день звільнення з відповідач повний розрахунок з позивачем не провів. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі - 10 630,70 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі - 2 378,88 грн. 
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця»  про стягнення заборгованої заробітної плати - задовольнити частково. 
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 10 630,70 грн. (десять тисяч шістсот тридцять гривень 70 копійок).
Зобов`язано акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з суми заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь  ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі  789,88 грн. (сімсот вісімдесят дев`ять гривень 88 копійок).
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 674,55 грн. (шістсот сімдесят чотири гривні 55 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 

Із вказаним рішення не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року; у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 10630,70 грн., суми компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 789,88 - відмовити; в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПAT «Укрзалізниця». Територіально зазначений підрозділ знаходиться на непідконтрольній українській владі території у м. Ясинувата.
16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної Філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.
До позовної заяви табелі обліку робочого часу позивачем не було надано.
Зазначають, що суд не застосував до вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року. В зазначеному документі ретельно описуються всі події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати.
Надані позивачем, на підтвердження позовних вимог, докази вважають неналежними, та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості, а тому суд помилково встановив факт наявності такої заборгованості.
Зазначає, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати. Через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач фактично втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. 
Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Лаврищевим В.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що відповідач не навів жодного аргументованого доводу, що надані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають дійсному розміру заборгованої заробітної плати. Звертає увагу на те, що обов`язок здійснювати збереження документації, що стосується трудових відносин, покладено законодавством на роботодавця, який не довів їх втрату або відсутність в електронному вигляді. 
Зазначає, що посилання відповідача на науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є некоректним щодо відносин між позивачем та АТ «Українська залізниця». У зв`язку із викладеним просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду у вересні 2019 року. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 гривні.
Визначена позивачем у позові ціна позову складає 13 009,58 грн., менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.
На підставі долученого до матеріалів справи наказу (розпорядження) № 988/ДН-ОС від 29.05.2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади акумуляторника 4 розряду дільниці поточного ремонту ПР-1 і технічного обслуговування локомотивів виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, з виплатою компенсації за 17 днів відпустки.
Постановою Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».
До матеріалів справи долучено копії розрахунків заробітної плати позивача, з яких вбачається, що за:
березень 2017 року всього нараховано 3 203,06грн., з яких оплата простоїв становить 954,07грн. (8 днів /64 години), сума до виплати 2 578,46 грн.;
квітень 2017 року всього нараховано 2 308,15грн., з яких оплата простоїв становить 2 265,93грн. (19 днів /152 години), сума до виплати 1 858,06грн.,
травень 2017 року всього нараховано 2 414,44грн., з яких оплата простоїв становить 2 370,28грн. (20 днів /159 годин), сума до виплати 1 943,63 грн.;
червень 2017 року - всього нараховано 2 705,05грн. (до складу вищезазначеної суми також входить компенсація за 17 днів відпустки), сума до виплати 2 177,57 грн.

Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - червень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі.
Так, наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17.03.2017 року №236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.
Розрахунок заробітної плати за червень 2017 року узгоджуються з наказом  (розпорядження) № 988/ДН-ос від 29.05.2017 року,  про припинення трудового договору, відповідно до якого позивач має право на компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки.
Наказ про припинення трудового договору підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень Подлузьким В.О. Згідно матеріалів справи структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень», керівником якого є Подлузький В.О , здійснює свою адміністративну діяльність у м.Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що також підтверджується довідкою відповідача № 1092/2 від 02.10.2019 року про доходи позивача за березень - червень 2017 року, яка також підписана начальником дирекції залізничних перевезень Подлузьким В.О. та на якій зазначено місце її видачі - м.Лиман Донецької області.
Згідно відомостей (дата формування виписки 09.10.2019 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5), наданих на виконання ухвали суду від 04.10.2019 року, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за 1 квартал 2017 року, становить 10 367,38 грн., з яких за січень 2017 року 3 663,00 грн., за лютий 2017 року 3 501,32 грн., за березень 2017 року 3 203,06 грн., що  збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року наданих позивачем.
Також, позивач долучив до матеріалів справи копію трудової книжки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що остаточного розрахунку з позивачем при звільненні з підприємства проведено не було, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, з яких вбачається, що за період березень 2017 року - червень 32017 року нараховано 10630,70грн., сума до сплати становить 8557,72грн. у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим  постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427.
Вимога про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати частково задоволено (через неточність розрахунку позивача) в розмірі 789,88 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі належні йому суми, і зокрема заробітну плату.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який і підлягає стягненню з відповідача. Колегія суддів погоджується з наведеним в рішенні суду першої інстанції розрахунком заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.
Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.
Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з виробничим підрозділом «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 01.06.2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав належну йому заробітну плату, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те що суд помилково не застосував до вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати положення та висновки, викладені в науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, слід зазначити наступне.
Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.
Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами, колегія суддів не приймає, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, зберігати пов`язані з нарахуванням заробітної плати тощо документів, покладено на роботодавця, а не на працівника.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Щодо частково задоволених вимог про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 789,88 грн., то апеляційний суд вважає правильним посилання суду першої інстанції на ст.34 Закону України №108/95-ВР від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», згідно якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Закон України №2050-III від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.1 якого встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст.2 Закону). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів ) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону). 
Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток (ст.2 Закону). 
Наведений судом першої інстанції розрахунок суми компенсації є вірним.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги то рішення суду в частині стягнення судових витрат також перегляду не підлягає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 13 009,58 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                            О.В. Агєєв

Судді:                                                                                                  О.Д. Канурна

                                                                                                             Т.В. Космачевська