Ухвала
Іменем України
 
21 лютого 2020року
м. Київ
справа № 541/728/19
провадження № 51-872 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12018170000000519, 
встановив:
За вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 
23 жовтня 2019 року
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у селі Куликів Нестерівського району Львівської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 
10 листопада 2018 року приблизно о 9:20, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 217030», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі сполученням «Миргород–Лубни–Опішня», проїжджаючи поблизу села Білики Миргородського району Полтавської області, в порушення вимог пунктів 10.1, 14.2 в), 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), виконуючи маневр обгону, не переконався в безпеці виконання свого маневру, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, змінив напрямок руху ліворуч та виїхав на зустрічний напрямок, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 11028», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , в якому знаходилась пасажир ОСОБА_6 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, а потерпіла ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість просить вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо нього змінити, та пом`якшити йому покарання. З урахуванням даних про особу винного, пом`якшуючих покарання обставин, та висновку органу пробації, своє виправлення вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги засудженого. 
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та   попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання                 за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій,                 їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують                               та обтяжують. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_4 міру примусу, суд першої інстанції належним чином врахував, що він знехтував вимогами ПДР України, вчинив необережний злочин, наслідком якого стала смерть одного із потерпілих та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншій потерпілій, а тому призначив покарання за ч. 2 ст. 286 КК у межах санкції вказаної норми у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, врахувавши дані про особу винного, який раніше не судимий, має стійкий соціальний зв`язок, утримує неповнолітнього сина, встановивши обставини, що пом`якшують покарання, а саме – щире каяття та відшкодування шкоди потерпілим, суд правильно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК.
З урахуванням викладеного, встановлені судом у вироку обставини хоча 
і пом`якшують покарання, проте не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не можуть бути підставою для застосування положень 
ст. 69 КК. 
Доводи касаційної скарги засудженого, щодо можливості його виправлення без відбування покарання у місцях позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК, 
є аналогічними доводам його апеляційної скарги, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними. 
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам 
ст. 419 КПК.
Призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, 
є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, як і відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, та звільнення його від відбування покарання про що засуджений порушує питання у касаційній скарзі.
Отже, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_7                                    ОСОБА_3