Постанова
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 759/17986/15-ц
провадження № 61-14682св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач), Коротенка Є. В. Краснощокова Є. В., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,
державні виконавці: Яковенко Владислав Андрійович , Задорожна Тетяна Андріївна , Вавдійчик Анжеліка Сергіївна ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила:
-                   визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Яковенка В. А. щодо перевірки виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у визначений законом строк;
-                   визнати неправомірними дії державних виконавців відділу ДВС Задорожної Т. А., Вавдійчик  А . С. з винесення постанови від 27 вересня 2018 року № 53887181 про стягнення виконавчого збору (далі - постанова про стягнення виконавчого збору) та постанови від 28 вересня 2018 року № 57313400 про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору (далі - постанова про відкриття виконавчого провадження);
-                   скасувати ці постанови як незаконні.
Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець Яковенко В. А. на порушення вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» не вчинив дій щодо перевірки добровільного виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року; постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження є незаконними, а дії державних виконавців Задорожної Т. А. та Вавдійчик А. С. щодо їх винесення - протиправними, оскільки наведене вище рішення суду добровільно виконано в повному обсязі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення державних виконавців Яковенко В. А. , Задорожної Т. А. , Вавдійчик А. С.   задоволено.
Визнано бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенко В. А., що полягає у невиконанні обов`язку перевірки виконання рішення суду у встановлений законом строк (ВП № 53887181).
Визнано незаконними та скасовано постанову головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Задорожної Т. А. від 27 вересня 2018року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору (ВП № 53887181), та постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вавдійчик А. С. від 28 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 57313400 зі стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець Яковенко В. А. всупереч вимог статей 11, 39, 63 Закону України «Про виконавче провадження», не перевірив виконання боржником ОСОБА_1 рішення суду і не закрив своєчасно виконавче провадження, тобто допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з цим постанова державного виконавця Задорожної Т. А. від 27 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, та постанова державного виконавця Вавдійчик А. С. від 28 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору підлягають скасуванню, відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві задоволено частково. 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року скасовано. 
Провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення державних виконавців Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенка В. А., Задорожної Т. А., Вавдійчик А. С., стягувач ОСОБА_2 , в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Задорожної Т. А. щодо винесення постанови ВП №53887181 від 27 вересня 2018 року про стягнення виконавчого збору та дій державного виконавця Вавдійчик А. С. щодо винесення постанови ВП №57313400 від 28 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, та в частині скасування постанови ВП №53887181 від 27 вересня 2018 року про стягнення виконавчого збору та постанови ВП №57313400 від 28 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження - закрито.
В задоволенні скарги в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Яковенка В. А.  щодо не вчинення дій для перевірки виконання рішення суду - відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судового збору.
Закриваючи провадження у справі в частині вимог щодо стягнення виконавчого збору і витрат, апеляційний суд виходив із того, що справа у цій частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відмовляючи у задоволенні скарги в частині невиконання державним виконавцем обов`язку перевірки виконання рішення суду, апеляційний суд виходив із того, що в матеріалах справи не міститься доказів, що ОСОБА_1 письмово повідомляла державного виконавця про добровільне виконання рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року та залишити в силі ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року, вирішити питання про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року в частині стягнення судового збору у розмірі 1 921,00 грн з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на її користь. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час оскарження бездіяльності державного виконавця відділу ДВС, не визначав, яким чином державний виконавець здійснює перевірку виконання рішення суду, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від них. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб відділу ДВС, які вони вчиняють чи не вчиняють щодо виконання саме судового рішення, оскаржуються до суду, який видав виконавчий документ. Оскільки виконавчий документ у цій справі був виданий Святошинським районним судом м. Києва, то і оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб відділу ДВС необхідно до цього ж суду.
Позиція інших учасників справи
Відзив від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції. 
10 вересня 2019 року матеріали цивільної справи № 759/18986/15-ц надійшли до Верховного Суду та 10 вересня 2019 року передані судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року передано справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 грудня 2019 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та рішення державних виконавців Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києвіза касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 9 липня 2019 рокуповернуто на розгляд відповідній колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
10 січня 2020 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Судами встановлено, що 20 січня 2017 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.
Визначено наступні способи ОСОБА_2 участі у вихованні сина ОСОБА_7 , особистому спілкуванні: з понеділка по п`ятницю, у будь-які зручні для батька дні та часи, із врахуванням графіку відвідування дитиною навчального закладу та гуртків у межах м. Києва, при умові задовільного стану здоров`я дитини та повідомлення матері про місце перебування дитини; кожної першої суботи та третьої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв.; в день побачення ОСОБА_2 з сином забирати його з дому, школи, дитячого садочка особисто; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення ОСОБА_2 з ОСОБА_7 або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком з 10 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв.
14 квітня 2017 року на виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист.
10 травня 2017 року державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Яковенком В. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови направлена боржнику до виконання, стягувачу до відома. Боржнику надано термін на добровільне виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження та була повідомлена про початок примусового виконання виконавчого провадження належним чином.
Суд апеляційної інстанції в постанові зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що за період з 10 травня 2017 року (відкриття виконавчого провадження) та до 07 вересня 2018 року (виконання рішення суду) ОСОБА_1 письмово повідомляла державного виконавця про добровільне виконання рішення суду.
Факт виконання рішення суду боржником зафіксовано лише в Акті державного виконавця від 07 вересня 2018 року.
28 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
На спірні правовідносини поширюється Закон України «Про виконавче провадження» згідно зі статтею 1 якоговиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закон України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Згідно із частиною другою статті 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19), від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 (провадження № 14-223цс19), від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц (провадження № 14-103цс19).
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенка В. А. щодо вчинення дій для перевірки виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені фактичні обставини свідчать про те, що державний виконавець при перевірці виконання рішення суду у немайновому спорі діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
Судом першої інстанції встановлено, що державний виконавець Яковенко В. А. в постанові про відкриття виконавчого провадження від 10 травня 2017 року надав боржнику десять днів для виконання рішення суду, пославшись на статтю 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Під час розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 не повідомляла державного виконавця про добровільне виконання рішення суду.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування судового рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання бездіяльності протиправною. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої та другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                   В. І. Крат
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
І. О. Дундар
Є. В. Коротенко
Є. В. Краснощоков