Постанова
Іменем України
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 372/2649/16-ц
провадження № 61-14471св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараш А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,  Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Київської області в складі суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М.,              від 31 січня 2018 року, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 30 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі          69 950 доларів США строком до 30 жовтня 2033 року. 
 
В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 
 
За період користування кредитними коштами, ОСОБА_1 здійснено часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. 
 
Згідно з розрахунок заборгованості станом на 20 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 складає 135 199,57 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 69 722 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом -65 477,57 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 00,00 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом - 00,00 доларів США, та судові витрати в розмірі 50 897,75 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області в складі судді Потабенко Л. В. від 06 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між акціонерним комерційний банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір                № 506-011/08Р, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в іноземній валюті на загальну суму 69 950 доларів США для споживчих цілей. Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору, кредит надавався     ОСОБА_1 строком до 30 жовтня 2033 року зі сплатою 14,49 % річних. З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 30 жовтня 2008 року між акціонерним комерційний банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 506-011/08Р. Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 14 березня 2013 року після чого згідно умов договору в позивача виникло право вимагати повернення кредиту. Однак, позовна заява у даній справі подана направлена позивачем на адресу суду  27 вересня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності для звернення до суду. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 листопада     2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» 69 722 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 червня 2016 року становить 1 749 854,17 грн заборгованості за кредитом,                                 65 477,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 червня 2016 року становить 1 643 329,21 грн - заборгованості за процентам. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що кредитний договір № 506-011/08Р було укладено 30 жовтня 2008 року. Відповідно до                     пункту 4.5 кредитного договору шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення і про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Таким чином, умовами договору для дострокового припинення кредитного договору передбачено наявність одночасно двох умов: наявності у позичальника прострочень з погашення заборгованості; наявності факту повідомлення банком позичальника про дострокове припинення кредитного договору. У матеріалах справи відсутні докази направлення банком повідомлення позичальнику після виникнення за останнім факту прострочення з погашення заборгованості.  Строк дії вказаного договору встановлено до 30 жовтня  2033 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає (закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту) 30 жовтня                2033 року. Позивач звернувся до суду із позовом 27 вересня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Наданий банком розрахунок заборгованості є дійсним та не спростований відповідачами.   
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою, такою що прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема апеляційним судом неправильно застосовано вимоги частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, оскільки банком не було пред`явлено у встановлений строк до неї, як до поручителя, ніяких вимог. Задовольняючи позовні вимоги банку апеляційним судом не було застосовано строків позовної давності.
 
Доводи інших учасників справи
 
У травні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітні 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції.
 
10 травня 2018 року справу передано судді-доповідачу. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.  
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 30 жовтня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 506-011/08Р, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в іноземній валюті на загальну суму 69 950 доларів США для споживчих цілей. 
 
Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору кредит надавався        ОСОБА_1 строком до 30 жовтня 2033 року зі сплатою 14,49 відсотків річних.
 
Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної діючої на момент порушення відсоткової ставки від суми заборгованості за весь період прострочення.
 
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 30 жовтня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 506-011/08Р.
 
Згідно з п. 1.1 договору поруки ОСОБА_3 , у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язалася нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк                     до 30 жовтня 2033 року у розмірі 69 950 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.
 
Відповідно до пункту 2.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_3 зобов`язалася виконати за нього зобов`язання перед банком на умовах, у порядку та у строки, встановлені кредитним договором, визначені у пункті 1.1 договору поруки, із змінами і доповненнями до нього. 
 
Згідно пункту 4.1 дослідженого судами договору поруки даний договір діє до 30 жовтня 2036 року. 
 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором від 30 жовтня 2008 року №506-011/08Р, внаслідок чого станом на 02 червня 2016 року утворилася сума боргу в розмірі 135 199,57 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 69 722 доларів США; заборгованість за процентами -                              65 477,57 доларів. США.
 
Згідно умов пункту 4.5 кредитного договору шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
 
Останній платіж було здійснено ОСОБА_1 14 березня 2013 року. 
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
Щодо чинності договору поруки
 
У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
 
Поручитель боржника - ОСОБА_4 , посилається на те, що при зверненні до суду із даним позовом банк пропустив строк звернення з до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.
 
Однак, указані посилання ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки згідно пункту 4.1 дослідженого судами договору поруки даний договір діє                        до 30 жовтня 2036 року.
 
Тому, при зверненні до суду із даним позовом строк звернення з відповідними вимогами до поручителя, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України, банком пропущено не було.  
 
Щодо вимог про стягнення спірної заборгованості 
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися.
 
Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Як було встановлено судами попередніх інстанцій, укладаючи кредитний договір від 30 жовтня 2008 року, сторони, зокрема, у пункті 4.5 погодили, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. 
 
Зі змісту вказаної умови договору вбачається, що сторони домовилися про обов`язкову зміну строку виконання зобов`язань за цим кредитним договором у разі виникнення у ОСОБА_1 прострочення з погашення заборгованості за кредитом чи відсотками.
 
При цьому, зміна строку кредитування, у випадку прострочення виконання боржником своїх зобов`язань, не залежить від волевиявлення однієї зі сторін, тобто є безумовною, а не надає банку право звернутися до боржника з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Суд апеляційної інстанції не врахував наведеного, не правильно трактував вказану умову кредитного договору, помилково вказавши, що строк виконання кредитних зобов`язань змінено не було, оскільки банк не звертався до позичальника з повідомленням про припинення строку користування кредитом.
 
Посилання суду на те, що другим абзацом пункту 4.5 кредитного договору передбачено обов`язок банку повідомити позичальника про припинення строку користування кредитом, що банком вчинено не було, не впливає на зміну строку виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки вказані умови не ставляться в залежність одна від одної за змістом вказаного пункту договору.
 
Отже, висновки суду апеляційної інстанції про необхідність часткового задоволення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк», у межах строку позовної давності, є помилковими.
 
Враховуючи, що на підставі пункту 4.5 спірного кредитного договору строк користування кредитом припинився достроково, останній платіж було здійснено боржником 14 березня 2013 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося тільки у вересні 2016 року та позовні вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту й відсотків за користування кредитом до зміненої дати закінчення строку кредитування, а тому в задоволенні цих його позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем. 
 
При цьому, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які були нараховані банком після закінчення строку кредиту, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі пункту 4.5 кредитного договору. А вимог про стягнення сум, передбачених частиною другою             статті 625 ЦК України, банком заявлено не було.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду          від 06 листопада 2019 року в справі № 378/72/16-ц (провадження № 61-35096св18).
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
 
Суд першої інстанції дійшов вірного про відмову у задоволенні позову через пропуск трирічного строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду з позовними вимовами до ОСОБА_1 і      ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. 
 
Невірна підстава для відмови у позові щодо вимог про стягнення відсотків, які були нараховані банком після закінчення строку кредиту, не призвело до неправильного вирішення спору по суті. 
 
Згідно вимог статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
Судом касаційної інстанції скасовано рішення апеляційного суду і залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким у позові відмовлено, а тому судовий збір у розмірі 3 520 грн, понесений ОСОБА_3 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції необхідно покласти на ПАТ КБ «Правекс-Банк». 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 413, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року скасувати,  рішення Обухівського районного суду Київської області                        від 06 листопада 2017 року залишити в силі.  
Судовий збір у розмірі 3 520 грн, понесений  ОСОБА_5 у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, покласти на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк».
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                      В. М. Сімоненко 
 
Судді:                                                                                А. А. Калараш  
 
                                                                                             С. Ю. Мартєв
 
                                                                                         Є. В. Петров  
 
                                                                                          С. П. Штелик