ПОСТАНОВА
Іменем України

02 грудня 2019 року 
Київ
справа №766/10693/17
адміністративне провадження №К/9901/2225/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року (головуючий суддя: Вербицька Н.В., судді - Джабурія О.В., Кравченко К.В.)

у справі №766/10693/17
за позовом ОСОБА_1 
до Інспектора управління патрульної поліції у місті Херсоні лейтенанта Степанченко Вікторії Миколаївни
про скасування постанови.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у червні 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора управління патрульної поліції у місті Херсоні лейтенанта Степанченко Вікторії Миколаївни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 084878 від 19 червня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки порушення правил дорожнього руху та адміністративного правопорушення він не скоював, в його діях відсутня сама подія адміністративного правопорушення. Розгляд справи було проведено упереджено з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його відповідальності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Херсонський міський суд Херсонської області своєю постановою від 22 вересня 2017 року позов задовольнив. Визнав противоправною та скасував постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії АР №084878 від 19 червня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 126 КУпАП.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справі не було надано доказів на підтвердження встановленого за допомогою технічного приладу адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. А з наданого суду відповідачем відеозапису неможливо встановити факт порушення позивачем частини 2 статті 122 КУпАП та частини 1 статті 126 КУпАП. Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що позивача зупинили в порушення вимог статті 35 Закону України «Про національну поліцію» та просили надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, коли той знаходився на АЗС «ОККО». Доказів щодо порушення правил дорожнього руху відповідачем також надано не було. Оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено частково.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2017 року скасовано.

Прийнято у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову серії АР №084878, яка складена 19 червня 2017 року інспектором УПП у місті Херсоні Степанченко В.М., в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП. В частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, постанову серії АР №084878 від 19 червня 2017 року залишено без змін, а в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що оскільки поліцейський мав право вимагати надання страхового полісу від позивача для його перевірки, а позивач не пред`явив поліс на таку вимогу, то останнього правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України, відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, що підтверджується долученим до матеріалів справи записом нагрудного відео реєстратора. А тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року та залишити в силі постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 22 вересня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Також скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції було взято до уваги лише пояснення відповідача, що в свою чергу призвело до невірного вирішення спору.

Зокрема, скаржник зазначає, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надано оцінку правомірності діям поліцейського щодо зупинення позивача та вимоги надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, коли той знаходився на АЗС «ОККО». Крім того, на думку скаржника, поза увагою суду апеляційної інстанції залишився доказ відсутності порушення з його боку, а саме наявний в матеріалах справи поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року - без змін.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що провина позивача доведена в повному обсязі. Інспектор поліції при винесенні оскаржуваної постанови керувався нормами КУпАП і чітко описав правопорушення, скоєне позивачем, діяв в межах правового поля і не порушив норми процесуального права. Факт скоєння правопорушення позивачем підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не може бути задоволена.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 19 червня 2017 року інспектором Управління патрульної поліції у місті Херсоні Степанченко В.М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення частини 1 статті 122 КУпАП та частини 1 статті 126 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн за правилами статті 36 КУпАП.

Зазначеною постановою встановлено, що 19 червня 2017 року, о 06.30 год в місті Херсоні на перехресті проспекту Ушакова та вулиці Пугачова Кузьмін Д.Ю. не виконав вимоги дорожнього знаку « 5.16 напрямку руху по смугах», здійснив рух прямо, чим порушив правила дорожнього руху України. Крім того, на вимогу відповідача позивачем не надано страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами частини першої  статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Пункт 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України (далі по тексту - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП доведена.

Судами попередніх інстанцій з відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції встановлено, що не зафіксовано безумовний та очевидний факт порушення позивачем ПДР України (порушення вимог дорожнього знаку « 5.16 напрямку руху по смугах»), лише зафіксовано факт, що позивач на вимогу патрульного поліцейського не пред`явив полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції наявності полісу обов`язкового страхування №АК/3801539 від 17 червня 2017 року, оскільки судом апеляційної інстанції надано правову оцінку вищезазначеним доводам позивача.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що нормами чинного законодавства чітко встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати цей поліс при собі, та пред`явити його на вимогу поліцейського. Проте, як вбачається з запису нагрудного відео реєстратора, долученого до матеріалів справи в суді першої інстанції, позивач дійсно відмовився надати страховий поліс на вимогу поліцейського, чим порушив пункт 2.4. розділу 2 ПДР України.

Виходячи з наведених вище правових норм, Верховний Суд приходить до висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або
2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд також відхиляє аргументи скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, тому що перелічені скаржником порушення не є такими, що унеможливлювали встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що доводи наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду