справа № 372/4328/19                                            головуючий у суді І інстанції Кравченко М.В.
провадження № 22-ц/824/4315/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
      
   ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24лютого 2020  року                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
                         
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Суханової Є.М., Лівінського С.В.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року про повернення позовної заяви  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про  визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року позовну заяву повернуто заявнику, внаслідок неусунення недоліків, зазначених судом в ухвалі від 02 гудня 2019 року про залишення позовної заяви без руху.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасуватиухвалу та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.Зазначає, що  ним було надано до суду  заяву про  усунення недоліків позовної заяви, якою було усунуто недоліки  викладені  в ухвалі  про залишення  позовної заяви  без руху та висловлено заперечення  проти викладених в ухвалі недоліків. Вважає, що заява  в повній мірі  відповідає  вимогам  ст. 175, 177 ЦПК України.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 2  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву. 
 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
 
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм  процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а подана ним заява не може вважатись усуненням  недоліків. Також, не було подано документу про доплату судового збору, а наведені у заяві заперечення проти відповідних вимог ухвали про залишення позову без руху у цій частині не можуть вважатись виконанням вимог чинної ухвали суду та вимог чинного законодавства.
 
Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції, виходить з наступного.
 
Як вбачається  із змісту ухвали Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року про повернення позовної заяви однією із підстав для її повернення  є не сплата судового збору. На виконання вимог суду позивачем надано 10.12.2019 року заяву про усунення недоліків, де посилаючись на п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та практику Верховного Судупозивач зазначає, що його звільнено від сплати судового збору. 
 
Згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати  судового збору під час  розгляду  справи у всіх  судових інстанціях  звільняються позивачі - у справах  про стягнення  заробітної плати та поновлення на роботі. 
 
Колегія суддів критично оцінює посилання позивача на висновки Верхоного Суду у справі № 761/34063/15-ц від 21.05.2018 року, № 488/769/17 від 22.07.2019 року, № 910/4518/16 від  30.01.2019 року, які на його думку вказують, що заявник є звільненим  від сплати судового збору  за позовні вимоги  про визнання недійсним  і скасування  наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Так, згідно ухвали Верховного Суду  від 22.07.2019 року  у справі № 488/769/17 зазначено, що позивач повинен сплатити судовий збір за касаційне оскарження судових рішень у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування.
 
Оскільки, позивачем не було сплачено  судовий збір за позовні вимоги  в частині оскарження наказу та стягнення середнього заробітку, і відповідно, підстави для звільнення від сплати відсутні, вказаний недолік апелянтом усунуто не було, а відтак,  колегія суддів, вважає що у суду першої інстанції були підстави для повернення позовної заяви.
 
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, в даному випадку, за наявності хоча б однієї з обставин для повернення позовної заяви не можуть розцінюватися, як усунення недоліків у повному обсязі та бути підставами для скасування судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Отже, оскільки оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
                                         
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду  протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                      Р.В. Березовенко  

                                     
Судді:                                                                                   С.В. Лівінський

 
                                                                                                    Є.М. Суханова