ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2020 року           справа №200/9950/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2019 року в справі № 200/9950/19-а (головуючий І інстанції Стойка В.В., повний текст судового рішення складено та підписано 14 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі – відповідач, Управління, орган соціального захисту), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління про відмову в призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 18.02.2019, зобов`язавши призначити та виплатити таку допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 21.10.2014 набув статусу внутрішньо переміщеної особи та отримував щомісячну адресну допомогу. Позивач 18.02.2019 звернувся до органу соціального захисту як уповноважений представник сім`ї із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Проте, відповідач повідомив про призначення вказаної допомоги лише на дружину позивача, мотивуючи це тим, що у відповідності до пунктів 7 та 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 не має права на отримання допомоги (а.с. 4-5).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено:
-          визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 18.02.2019;
-          зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 18.02.2019.
Не погоджуючись з рішенням суду, орган соціального захисту подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пунктом 12 Постанови «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» регламентовано, що виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги. Оскільки ОСОБА_1 звернувся до відповідача поза межами цього місячного строку, відсутні підстави для виплати йому вказаної допомоги.
За таких обставин, апелянт наголошує на правомірності своїх дій та відсутності підстав для задоволення позову (а.с. 45-46).
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 21.10.2014 року № 1426/947.
Відповідно до заяви про призначення допомоги від 20.02.2018 позивач не працює, у зв`язку із чим за приписами п. 7 Порядку № 505 розмір адресної допомоги на сім`ю було спочатку зменшено (розмір допомоги на позивача внаслідок набуття останнім статусу тимчасово непрацездатної особи зменшено на 50%), а з 20.06.2018 допомога виплачувалась тільки на дружину ОСОБА_1 
Позивач 03.10.2018 працевлаштувався в ТОВ «Хенкель Баутехнік», що підтверджено довідкою від 16.07.2019 № 8 із зазначенням, що він продовжує працювати станом на дату видачі довідки.
ОСОБА_1 18.02.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги, в якій вказав, що працює. Проте рішенням Управління від 28.03.2019 допомогу призначено лише на дружину позивача. Згідно з повідомленням № 693 допомога переміщеним особам на проживання позивачу не призначена з 18.02.2019 на підставі пунктів 3 та 7 Постанови КМУ від 01.10.2014 № 565.
Вважаючи, що орган соціального захисту без належного законодавчо-встановленого підґрунтя відмовив йому в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Додатково гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі – Порядок № 505).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).
Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.
За приписами пункту 7 Порядку № 505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.
Аналіз вищезазначених норм свідчить, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців.
Положення Порядку № 505 не містять правових обмежень для повторного, через певний проміжок часу, звернення за допомогою внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Доводи апелянта вмотивовані тим, що згідно з п. 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.
Проте, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 18.02.2018 звернувся із заявою не про поновлення призначеної допомоги, виплата якої була припинена, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Тому посилання відповідача на пункти 7 та 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг є безпідставними.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 в справі № 333/3750/17.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок, що ОСОБА_1 має право на отримання щомісячної адресної допомоги як особа, що переміщена з тимчасового окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з дати звернення – 18.02.2018.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2019 року в справі № 200/9950/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2019 року в справі № 200/9950/19-а – залишити без змін.
Повний текст судового рішення складено та підписано 22 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      М. Г. Сухарьок 

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук