КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 754/16493/18                                Головуючий у 1-й інстанції суддя: Зотько Т.А.
 
18 лютого 2020 року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Дячук І.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району міста Києва, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: заступник директора з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 , завідуючий амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_13 про визнання протиправною відмову працівників медичних закладів щодо звільнення від проходження державної підсумкової атестації (ДПА ЗНО),
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району міста Києва та просила визнати протиправною відмову працівників медичних закладів щодо звільнення від проходження державної підсумкової атестації (ДПА ЗНО).
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на неправильне встановлення судом обставин справи, неповне дослідження доказів, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі юридичні документи на предмет доказування представника відповідача та третіх осіб. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано: Дефекту міжшлуночкової перегородки, уроджена вада серця за міжнародною класифікацією підпадає під пункт 9.5 переліку до наказу від 29.08.2016 №1027/900; дане захворювання/патологія присутня і відповідає вимогам наказу МОЗ України.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2356/2020	
Звертає увагу на те, що лікар кардіолог не вирішує питання про звільнення від державної підсумкової атестації.
Зазначає, що в даній справі особисті немайнові права не передавались, а лише була передана можливість їх здійснення, що спрямована на забезпечення інтересів неповнолітньої доньки позивача.
Вказує, що особливою неправомірною дією третіх осіб є направлення неповнолітньої на додаткові обстеження КДЦ та невролога аби затягнути час та витратити час та сили пацієнта, що є перешкоджанням, вжиттям своєчасних необхідних заходів.
Зазначає, що судом не врахована оцінка важливої передумови, а саме, що реабілітаційний стан дитини складав 6 місяців та залишався 1 місяць до підготовки проходження державної підсумкової атестації.
У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення залишити без змін. Зазначило, що у доньки позивача відсутнє захворювання з явищами, які передбачені переліком і може бути підставою до звільнення від проходження державної підсумкової атестації учнів (вихованців) загальноосвітніх навчальних закладів за станом здоров`я.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила останню задовольнити.
Представник Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району міста Києва - Миленко К.І., завідуюча амбулаторії загальної практики сімейної медицини Бондаренко І.В. та заступник директора з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 заперечували проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх доказів про порушення або оспорювання її права чи охоронюваного законом інтересу з боку відповідача. Суд вважає позов необґрунтованим та недоведеним.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.12.2001 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 8).
Згідно із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.03.2013 виданого Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (т. 1, а. с. 41).
ОСОБА_3 , 2001 року народження, перебуває під наглядом сімейного лікаря амбулаторної загальної практики - сімейної медицини №1 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» з приводу серцево-судинних захворювань.
Відповідно до довідки КНП «ЦПМСД №2», ЛКК №21 від 11.05.2012 та наказу МОЗ від 29.01.1996 №25/20 ОСОБА_3 була постійно звільнена від проходження обов`язкового ДПА як особа з серцево-судинним захворюванням.
В жовтні 2016 року ОСОБА_3 проходила лікування в Київській міській дитячій лікарні №6 Шевченківського району м. Києва, виписана з діагнозом пролапс мітрального клапана. Синкопальний стан з рекомендаціями щодо обмеження занять фізичною культурою, що підтверджується копією витягу з історії хвороби №3109 (т. 1, а. с. 45-46).
У 2017 році донька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 закінчила 9 клас, а учні 9-х класів повинні складати державну-підсумкову атестацію.
За час навчання ОСОБА_3 у школі відбулись зміни в переліку до наказу МОЗ від 29.01.1996 №25/20, де зазначено, що діти у яких є вроджені аномалії на серцево-судинні захворювання звільняються від проходження державної - підсумкової атестації за наявністю встановленої групи І-ІІ чи/або А- В , в зв`язку з чим, позивач з дитиною почала додатково проходити медичний огляд.
05.04.2017 ОСОБА_3 проконсультовано лікарем кардіологом КНП «Консультативно - діагностичного центру» Деснянського району м. Києва та за результатами огляду лікаря кардіолога рекомендації щодо звільнення від державної підсумкової атестації в історії розвитку дитини ф 112/о були відсутні.
УОСОБА_3 згідно консультативного висновку від 06.04.2017 МОЗ ДУ «Інститут серця МОЗ України»  встановлено діагноз: м`язевий дефект міжшлуночкової перегородки в нижній третині гемодинамічно незначний. По рекомендаціям: протипоказань до занять спортом немає; хірургічне лікування - не потрібне; консервативне лікування - немає потреби; обмеження фізичних навантажень - немає потреби; профілактика щеплення - не протипоказані. Повторна консультація через 2 роки з ЕКГ та рентгенівським знімком ГК (т. 1, а. с. 9).
Позивач, перебуваючи на прийомі у завідуючої амбулаторії загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_13 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району міста Києва з питанням звільнення її дочки ОСОБА_3 від проходження державної підсумкової атестації, отримала відповідь, що підстав звільнення її дочки від проходження державної підсумкової атестації немає.
Після чого позивач звернулась до заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності - голова ЛДКК ОСОБА_2 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Деснянського району м. Києва, з тим же питанням та медичною документацією, щодо звільнення її дочки ОСОБА_3 від проходження державної підсумкової атестації, та отримала відповідь, що наказ від 29.01.1996 №25/20 та наказ від 01.02.2013 №72/78 втратили чинність, та за новим наказом про звільнення від проходження державної підсумкової атестації (ДПА/ЗНО) від 29.08.2016 №1027/900 ОСОБА_3 не підлягає звільненню від проходження державної підсумкової атестації.
29.05.2017 заступник директора з експертизи тимчасової непрацездатності - голова ЛДКК ОСОБА_2 . Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Деснянського району м. Києва направила директору економіко-правового ліцею ІІ-ІІІ ступенів Морозовій Л. лист-відповідь на запит №87 від 24.05.2017 з зазначенням, що на підставі представлених медичних документів підстав звільнення учениці ОСОБА_3 , відповідно до спеціального наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства охорони здоров`я України від 01.02.2013 №72/78, недостатньо, та було вказано рекомендації (т. 1, а. с. 19).
Не погоджуючись з висновками завідуючої амбулаторії загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_13 та заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності - голови ЛДКК ОСОБА_2 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району міста Києва, позивач звернулась із письмовою скаргою до Міністерства охорони здоров`я про те, щоб їй надали роз`яснення, яким чином відбувається звільнення від ДПА за новим законодавством.
Міністерство охорони здоров`я в свою чергу за дорученням від 20.09.2017 №04.01.12-Л-14374/14218-зв направило на виконання звернення ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я.
31.10.2017 Департамент охорони здоров`я ВО КМР (КМДА) направило ОСОБА_1 лист - відповідь №061-11461/0403, в якому зазначили, що на момент звернення, відповідно до спеціального наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 01.02.2013 №72/78 «Про затвердження інструкції про звільнення від проходження державної підсумкової атестації учнів (вихованців) загальноосвітніх навчальних закладів за станом здоров`я» в амбулаторній картці підстав для звільнення від проходження державної підсумкової атестації ОСОБА_3 за станом здоров`я не було(т. 1, а. с. 17).
На огляд лікувально-консультативної комісії ОСОБА_1 свою дочку не привела. Крім того, зазначили, що завідуюча АЗПСМ №1 ОСОБА_13 та голова ЛКК ОСОБА_2 діяли професійно в межах вимог нормативних актів (т. 1, а. с. 17-18).
Позивач, зазначаючи, що її дочці було встановлено діагноз: пролапс мітрального клапана з мінімальною регургітацією та остання за станом здоров`я має право на звільнення від проходження державної підсумкової атестації (ДПА ЗНО), тому вернулася до суду із відповідним позовом.
Згідно з п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.
Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у пункті 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
Частиною 4 наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України Міністерством охорони здоров`я України від 01.02.2013 №72/78, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2013 року за № 288/22820, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України від 29 січня 1996 року № 25/20 «Про затвердження Інструкції про звільнення від перевідних і випускних екзаменів учнів середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладів України за станом здоров`я», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 лютого 1996 року за № 98/1123.
Також, вказаним наказом була затверджена Інструкція про звільнення від проходження державної підсумкової атестації учнів (вихованців) загальноосвітніх навчальних закладів за станом здоров`я, так відповідно до п. 3.1. зазначено, що від державної підсумкової атестації звільняються учні (вихованці) загальноосвітніх навчальних закладів за наявності захворювань, визначених переліком захворювань.
Відповідно  до наказу МОЗ від 29.01.1996 №25/20 «Деякі питання участі в зовнішньому незалежному оцінюванні та вступних іспитах осіб, які мають певні захворювання та /або патологічні стани, інвалідності»,  зазначено, що діти у яких є вроджені аномалії системи кровообігу з явищами  хронічної серцево-судинної недостатності ІІ-ІІІ ступенів звільняються від проходження державної - підсумкової атестації відповідно до вимог п. 9.5 вказаного наказу лише «під час спеціального лікування»
За таких обставин позивачу необхідно було довести в судах той факт, що на час звернення до відповідача із заявою про надання відповідного дозволу донька позивачки проходила спеціальне лікування.   
Встановлено, що позивач, перебуваючи на прийомі у завідуючої амбулаторії загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_13 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Деснянського району міста Києва з питанням звільнення її дочки ОСОБА_3 від проходження державної підсумкової атестації, отримала відповідь, що підстав звільнення її дочки від проходження державної підсумкової атестації немає.
Після чого позивач звернулась до заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності - голови ЛДКК ОСОБА_2 . Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Деснянського району м. Києва, з тим же питанням та медичною документацією, щодо звільнення її дочки ОСОБА_3 від проходження державної підсумкової атестації, та отримала відповідь, що наказ від 29.01.1996 №25/20 та наказ від 01.02.2014 №72/78 втратили чинність, та за новим наказом про звільнення від проходження державної підсумкової атестації (ДПА/ЗНО) від 29.08.2016 №1027/900 ОСОБА_3 не підлягає звільненню від проходження державної підсумкової атестації.
31.10.2017 Департамент охорони здоров`я ВО КМР (КМДА) направило ОСОБА_1 лист - відповідь №061-11461/0403, в якому зазначили, що на момент звернення, відповідно до спеціального наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 01.02.2013 №72/78 «Про затвердження інструкції про звільнення від проходження державної підсумкової атестації учнів (вихованців) загальноосвітніх навчальних закладів за станом здоров`я» в амбулаторній картці підстав для звільнення від проходження державної підсумкової атестації ОСОБА_3 за станом здоров`я не було. 
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.
Колегія суддів вважає вищевказані документи у їх сукупності належними та допустимими доказами у даній справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її донька за станом здоров`я відповідно до вимог чинного законодавства підлягає звільненню від проходження обов`язкової ДПА, на час звернення проходила спеціальне лікування.
Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України Міністерством охорони здоров`я України від 01.02.2013 №72/78, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2013 року за № 288/22820, в частині визнання таким, що втратив чинність, наказ Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України від 29 січня 1996 року № 25/20 «Про затвердження Інструкції про звільнення від перевідних і випускних екзаменів учнів середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладів України за станом здоров`я», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 лютого 1996 року за № 98/1123 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо відмови у звільненні від проходження державної підсумкової атестації ОСОБА_3 .
Завідуюча АЗПСМ №1 ОСОБА_13 та голова ЛКК ОСОБА_2 при огляді медичних документів ОСОБА_3 щодо встановлення наявності звільнення її від проходження державної підсумкової атестації та наданні відповіді позивачу, діяли в межах вимог своїх повноважень та на підставі нормативних актів. 
Також, ОСОБА_1 було запропоновано проконсультувати дитину у невропатолога для уточнення діагнозу та визначенню ступеню функціональних порушень для прийняття вірного рішення, а також забезпечити для огляду явку дитини, однак прохання КНП «ЦПМСД №3» Деснянського району м. Києва ОСОБА_1 не виконала.
За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що хвороба доньки позивача - дефект міжшлуночкової перегородки, уроджена вада серця за міжнародною класифікацією підпадає під пункт 9.5 переліку до наказу від 29.08.2016 №1027/900, в наслідок чого донька має право не проходити ЗНО висновків суду не спростовують за наведене вище обставин.
Також, на думку колегії суддів, безпідставними є посилання про неправомірні дії вищезгаданих лікарів під час спроби позивача отримати відповідний дозвіл для своєї доньки, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає, щофактично сам позов та апеляційна скарга пов`язані з непогодженням позивача із внесеними змінами в переліку до наказу МОЗ від 29.01.1996 №25/20 наказом від 29.08.2016 №1027/900 та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такі зміни у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 19.02.2020.
 
Головуючий:                                                              В.В. Саліхов

Судді:                                                                          І.М. Вербова

                                                                                     О.В. Шахова