Справа № 133/2058/19
Провадження № 22-ц/801/412/2020
Категорія: 8
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Справа № 133/2058/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача: Рибчинського В.П.,
суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/8 частки квартири, 
в с т а н о в и в:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/8 частки квартири, мотивуючи тим, що він з відповідачем є рідними братами та їм на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . При цьому, розмір його частки становить 7/8, а частка відповідача - 1/8.
Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 15.07.2019, виконаної оцінювачем вартість спільної власності (без ПДВ) становить 408 922,00 грн. Відповідно, вартість його частки становить 357 806,75 грн., а вартість частки відповідача - 51 115,25 грн.
З того моменту, коли він, а згодом і відповідач, набули права власності на спірну квартиру, ОСОБА_2 своїм майном не цікавився, участі в утриманні спільного майна не приймає.
Відповідач запропонував виплатити йому грошима вартість його частки в квартирі в сумі 6 доларів США. При цьому, ОСОБА_2 виходив з того, що спірна квартира є трикімнатною і знаходиться на восьмому поверсі дев`ятиповерхового будинку, не може бути поділеною, його частка є незначною і не може бути виділена в натурі.
Відповідач з 1999 року фактично проживає разом зі своєю дружиною та дітьми у будинку, який належав їхній бабі ОСОБА_3 по лінії батька. Будинок знаходиться у АДРЕСА_2 , в якому з 1999 року зареєстроване місце проживання відповідача. Особисто він, ОСОБА_1 до цього будинку ніякого відношення не має і на частку у праві власності не претендує та ніколи не претендував, навіть за правом представлення.
Окрім цього, відповідачу на праві власності в порядку спадкування за законом належить 1/2 частка спадкового майна - будинку АДРЕСА_3 , померлої у 2011 році їхньої матері ОСОБА_4 .
Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Враховуючи, що 1/8 частка відповідача є незначною порівняно з його (7/8), не може бути виділена в натурі, ОСОБА_2 та члени його сім`ї у спірній квартирі не проживають, тому, припинення частки останнього у спільному майні не завдасть істотної шкоди ні відповідачу, ні членам сім`ї ОСОБА_2 .
Крім того, він вніс вказану суму - 51 115,25 грн. на депозитний рахунок суду до ухвалення рішення про припинення права власності.
Таким чином, він вважає за можливе припинити право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належать відповідачу. 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що припинення права власності на частку майна завдасть шкоди інтересам співвласника ОСОБА_2 , який втрачає свою частку.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
На апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану та безпідставну.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є рідними братами, яким на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.5-11,20-22).
Розмір частки ОСОБА_1 становить 7/8, а частка ОСОБА_2 складає - 1/8, що підтверджується:
- свідоцтвом про право власності від 22.02.2000 № 387, виданого Козятинською дистанцією цивільних споруд на ОСОБА_5 - 1/2 частка та ОСОБА_1 - 1/2 частка (а.с.14);
- свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , виданим державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 19.07.2005, зареєстрованим в реєстрі за № 1-969 (а.с.15);
- свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , виданим державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 27.06.2012, зареєстрованим в реєстрі за № 1-603 (на 1/8 частку) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.16-17);
- свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , виданим державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 27.06.2012, зареєстрованим в реєстрі за № 1-609 (на 1/8 частку) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.18-19).
Крім того, позивачу та відповідачу на праві приватної власності належить по 1/2 частки будинку по АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виданим державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори Михальчук Т.В. 27.06.2012, зареєстровано в реєстрі за № 1-607 (кожному по 1/2 частці) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.23-24).
В суді першої інстанції встановлено, що в будинку по АДРЕСА_3 проживає позивач по справі - ОСОБА_1 .
Крім того, в квартирі АДРЕСА_1 жодна із сторін по справі не проживає, позивач ОСОБА_1 здає її в оренду іншим особам.
Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 15.07.2019, виконаної оцінювачем вартість спільної власності (без ПДВ) - квартири АДРЕСА_1 - становить 408 922,00 грн. Відповідно, вартість частки позивача складає 357 806,75 грн., а вартість частки відповідача - 51 115,25 грн (а.с.26-32).
Позивач вніс вказану вище суму - 51 115,25 грн на підтвердження внесення останнім вартості 1/8 частки спірної квартири на депозитний рахунок суду до ухвалення рішення про припинення права власності, що підтверджується квитанцією № 81 від 20.11.2019 АТ «Ощадбанк» (а.с.60).
Сім`я відповідача ОСОБА_2 є багатодітною, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1, виданим Козятинською РДА 05.11.2010 та свідоцтвами про народження чотирьох дітей (а.с.47-51).
Згідно довідки, виданої квартальним комітетом № 1 виконавчого комітету Козятинської міської ради від 30.09.2019 № 80, відповідач з 1995 року та члени його родини проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.46).
Актом обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 30.09.2019 засвідчено, що вказаний будинок належить ОСОБА_3 . На даний час в будинку проживає внук останньої - ОСОБА_2 з дружиною та дітьми. Будинок зведений в 1947 році з суміші землі та глини без фундаменту, з дерев`яних стовпів, які на даний час струхнявіли, що призвело до його руйнування. Наявний перекіс дверних та віконних отворів, стіни осипаються. Будинок аварійний та не придатний для подальшого проживання (а.с.52-53). 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).
Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що припинення права власності на частку квартири, належну відповідачу (1/8), завдасть йому та його сім`ї істотної шкоди та порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проживає у аварійному будинку, іншого житла немає, має статус багатодітної сім`ї, позивач проживає самостійно у будинку по АДРЕСА_3 , а спірну квартиру надає в оренду, позивачем чиняться перешкоди у проживанні та користуванні ОСОБА_2 як квартирою АДРЕСА_1 , так і будинком по АДРЕСА_3 , до яких останній не має доступу.  
Також позивачем не надано належних доказів на підтвердження неможливості спільного використання співвласниками квартири.
Твердження позивача про неможливість виділення належних відповідачу частки у натурі в окреме жиле приміщення не є безумовною підставою для примусового припинення права власності відповідача на частину належної їм спірної квартири. Припинення права власності власника на відповідну частку майна допускається лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам, тобто завдана внаслідок припинення права шкода не буде істотною. Суд першої інстанції встановив істотність шкоди, яка може бути завдана відповідачу внаслідок припинення його права власності на частку у спільному майні.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, який обґрунтовано вважав, що внаслідок припинення права власності на частку у спільному майні, відповідачу та членам його сім`ї буде завдана істотна шкода
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                         В.П. Рибчинський
Судді:                                         Л.О. Голота
                                                                       Т.О. Денишенко