ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

13 січня 2020 року
м. Харків

справа № 646/7742/19
провадження № 22-ц/818/814/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого –         Пилипчук Н.П.,
суддів –                Бурлака І.В., Кругової С.С.,

учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , 
Відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,
Третя особа - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна,

розглянувши у спрощеному позовному провадження без повідомлення учасників справи справу 

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2019 року, постановлену суддею Тесліковою І.І., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2019 року позовну заяву направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2019 року, та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо визначення підсудності за місцем знаходження відповідача є необґрунтованими та прийняті без врахування всіх обставин справи та норм матеріального права. Також вказує, що висновок суду про те, що місце виконання оскаржуваного виконавчого напису є місце знаходження приватного виконавця є безпідставним та не обґрунтованим, та таким, що суперечить ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що ним правильно було визначено підсудність справи по захисту його прав, а саме: за місцем знаходження майна, грошових коштів, які сплачуються йому роботодавцем. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Направляючи справу за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис виконується за однією адресою, постановою приватного виконавця звернуто стягнення на дохід боржника за іншою адресою, а відповідач знаходиться за третьою адресою, тому суд не знайшов підстав для застосування ст.28 ЦПК України та вважав за необхідне направити вказану справу до суду за загальними правилами підсудності за місцем знаходження відповідача.

Судова колегія не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 28 ЦПК України регламентує підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч. 12 ст.28 ЦПК України).

Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом приватного виконавця є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" № 3 від 01.03.2013, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З матеріалів справи вбачається, що до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса.

З позовної заяви вбачається, що 03 вересня 2019 року Приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. вчинено виконавчий напис № 3126 за змістом якого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», стягнуто заборгованість в загальному розмірі 19 146,14грн .

При подачі позовної заяви позивач зазначив адресу відповідача: м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, що знаходиться у Солом`янському районі міста Києва.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, спірний виконавчий напис виконується приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Вольф Т.Л., офіс якої знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 (Дніпровський АДРЕСА_2 Києва).

Постановою Приватного виконавця Вольф Т.Л. від 19 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № ВП № 60048093 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід ФОП ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 . (а.с. 7).

При вирішенні питання про місце виконання виконавчого напису нотаріуса, суд виходить із наступного.

Як вбачається, ОСОБА_1 пред`явивши позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», третя особа: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, виходила з положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України та звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова за місцем виконання виконавчого напису.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема, частина 12 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Враховуючи, що позивач при пред`явленні позову дотримався правил альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

За змістом наведеного можна дійти висновку, що, не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Таким чином, позови про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можуть бути пред`явлено як за місцезнаходженням відповідача (юридичної особи), так і за місцем його виконання.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, місцем виконання виконавчого напису, який ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню, є місце її роботи – ФОП ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ., за яким відбувається звернення стягнення на її дохід.

Зазначена адреса територіально відноситься до Червонозаводського району м.Харкова.

Районний суд, встановивши місце знаходження офісу приватного виконавця, помилково ототожнив його з місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, яким, у розумінні ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Висновок суду першої інстанці про те, що відсутні підстави для застосування ст.28 ЦПК України, оскільки виконавчий напис виконується за однією адресою, постановою приватного виконавця звернуто стягнення на дохід боржника за іншою адресою, а відповідач знаходиться за третьою адресою, у зв`язку із чим необхідно направити вказану справу до суду за загальними правилами підсудності за місцем знаходження відповідача є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції помилково вважав, що спірний виконавчий напис виконується на території Дніпровського району м.Києва, з огляду на те, що місце знаходження приватного виконавця відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Та обставина, що офіційною адресою офісу приватного виконавця Вольф Т.Л., яка відкрила виконавче провадження, є адреса: АДРЕСА_1 , що є територією Дніпровського районного суду м. Києва, на правильність обрання позивачем підсудності даної справи у альтернативному порядку не впливає.

Приватний виконавець має право вчиняти виконавчі дії на всій території України, при цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Таким чином, судом першої інстанції всупереч положенням цього закону помилково ототожнені місце розташування (знаходження) приватного нотаріуса та місце виконання виконавчого напису нотаріуса.

Отже, позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, були пред`явлені позивачем саме за місцем виконання вказаного виконавчого напису згідно з п. 12 ст. 28 ЦПК України.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про передачу позову ОСОБА_1 на розгляд до Солом`янського районного суду м.Києва з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, тобто вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367-369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2019 року – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий –                                                                                      Н.П.Пилипчук 
               
Судді –                                                                                                 С.С. Кругова 
                                                        
                                                                               І.В. Бурлака