Єдиний унікальний номер 229/1654/19        Номер провадження 22-ц/804/141/20 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
15 січня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Канурної О.Д., Соломахи Л.І.
за участю:
секретаря судового засідання Самойленко Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 229/1654/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Лебеженко В.О.),  

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.  
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 28 березня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 8 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Власним підписом відповідач підтвердила свою згоду, на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не ви-конувала, унаслідок чого станом на 31 січня 2019 року має заборгованість у розмірі 154 672 грн. 73 коп., яка складається з наступного: 3 944 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом, 145754 грн. 90 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 973 грн. 11 коп. - заборгованість за пенею та комісією.
Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» просив  стягнути суму заборгованості у розмірі 120 155 грн. 17 коп., яка складається з наступного: 3944 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом, 116 210 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 28 березня 2007 року по 30 жовтня 2018 року.
04 жовтня 2019 року заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01 листопада 2019 року (а.с. 43), позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
        Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредит-ним договором б/н від 28 березня 2007 року станом на 30 квітня 2019 року у сумі 3 944 грн. 72 коп.  Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній ска-рзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рі-шення Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині у повному обсязі. В іншій частині рішення за-лишити без змін.  
  Апеляційна скарга мотивована тим, що допущені суддею порушення норм процесуаль-ного права під час здійснення правосуддя є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. В Анкеті-заяві № б/н від 28 березня 2007 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості, тобто сторонами при укла-денні Кредитного договору була досягнута згоди щодо розміру відсоткової ставки. Таким чином звільнення відповідача від  сплати відсотків за кредитним договором (який є дійсним та неоспоре-ний сторонами) є протиправним. Окрім того, відповідачем не заявлялись вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач жодним чином не спросто-вував доводи позивача. Судом зроблений помилковий висновок про відсутність підстав для стяг-нення з відповідача відсотків по кредиту, чим допущено грубе порушення норм цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Оскаржуваним рішенням місце-вий суд призводить до нехтування принципами платності кредитного договору і наносить шкоду всім споживачам банківських послуг, банку та у цілому  порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача АТ КБ «ПриватиБанк» відповідачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пе-решкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.  
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
В судове засідання апеляційного суду представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» та від-повідач ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Від-повідач ОСОБА_1 судову повістку - повідомлення про розгляд справи 15 січня 2020 року отри-мала 21 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 87). 
Відповідач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 15 січня 2020 року не повідомила і, відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України, вважається, що вона не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційного суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника позивача (а.с. 89).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника пози-вача АТ КБ «ПриватБанк» та відповідача ОСОБА_1 , явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому за-доволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає спра-ву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники спра-ви посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на заса-дах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що  28 березня 2007 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
  У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правила-ми надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між нею та банком договір про на-дання банківських послуг; а також, що вона ознайомилась та погодилась з  Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 10, 80).
До кредитного договору банк додав витяг з  Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11-16).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, з урахуванням заявлених позивачем вимог, ро-змір заборгованості за кредитним договором станом на 31 січня 2019 року становить 120 155 грн. 17 коп.  і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 944 грн. 72 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28 березня 2007 року по 30 жовтня 2018 року у розмірі 116 210 грн. (а.с. 6-9).  
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за корис-тування  кредитом,  суд  першої  інстанції  виходив  із  того, що  в заяві позичальника не зазначена процентна ставка по кредиту, а надані позивачем витяг з  Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку і Тарифи не підписані відповідачем, тому не є складовою укладеного між сторонами у справі кредитного договору.
Однак повністю погодитись з цим висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права.
  У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
  За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмі-рах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір про-центів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі від-сутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
  В заяві позичальника від 28 березня 2007 року, яка підписана ОСОБА_1 , встановле-на базова процента ставка по кредиту 3% на місяць, що загалом на рік становить 36% (а.с. 10, 80).
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що в заяві позичальника не зазначе-на процентна ставка по кредиту.
При цьому зміст анкети-заяви, відповідно до якої сторони передбачили розмір процентної ставки 36% річних (3% на місяць) і які підписані відповідачем, не досліджені судом належним чином (а.с. 80). 
Таким чином, у суду не було підстав вважати, що в анкеті-заяві не зазначена процентна ставка за користування кредитом.
Доводи позивача апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозу-мілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час ук-ладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Наведений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банків-ських послуг відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приє-днання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірі з подальшим їх підвищенням і які додані банком до позовної заяви, розмі-рах і порядках їх нарахування.  
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПриватБан-ком було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав спожива-чів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування підвищених процен-тів за кредитним договором.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував обставин, на які сторони посила-лись як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем роз-рахунку заборгованості. За таких обставин висновок суду першої інстанції  про відсутність умов договору про встановлення процентної ставки є помилковим і спростовується письмовими дока-зами, а  довід скарги, що АТ КБ «ПриватБанк» має право на захист порушеного права шляхом отримання процентів за користування кредитом, оскільки кредитним договором встановлений розмір процентів прийнятним. 
Разом з тим, згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог процесуального закону жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі  43,20 %, як зазначено у роз-рахунку заборгованості, не надав, як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про озна-йомлення її про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, якою визначено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з ви-значеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшу-вати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кре-дитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених поста-новою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендова-не поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.
Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відп-равлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Однак матеріали справи не містять відомостей, що банк  відправив на адресу боржника листа про зміну умов кредитного договору (підвищення процентної ставки). Таким чином, Прива- тБанк не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку. 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найви-щу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівнос-ті, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбаче-но у пункті 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросо-вісність та розумність, що передбачено у пункті 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту пове-дінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в яко-му одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливос-ті.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інте-ресів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генера-льної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зло-вживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. 
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадя-нина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за не-своєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазна-чив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слаб-шої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого за-хисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з ураху-ванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укла-дений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "Приватбанк" дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про зміну умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Такі висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно умов укладеного договору про надання банківських послуг проценти за користу-вання кредитом відповідач відповідно до заяви позичальника зобов`язана сплачувати щомісяця. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викла-деного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду. Велика Палата зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором стро-ку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи, що строк дії картки відповідача закінчився 31 березня 2016 року (а.с. 90), проценти за користування кредитними коштами мають стягуватися до 31 березня 2016 року. У цій справі позовні вимоги про стягнення процентів заявлені за період по 30 жовтня 2018 року, тобто поза межами строку кредитування.
З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції обраховує заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи з узгодженої сторонами кредитного договору базової процентної ставки - 36 % на рік в межах строку дії кредитної карти «Універсальна 55 днів», дія якої закінчилися 31 березня 2016 року (а.с. 90).
Відтак заборгованість за процентами за період з 28 березня 2007 року по 31 березня 2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становить 1 631 грн. 36 коп., як правиль-но визначив позивач.
Розмір заборгованості за процентами за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року (дата закінчення терміну дії карти) становить 3899 грн. 98 коп., згідно з розрахунком: 
- з 01 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - 3899 грн. 98 коп. ((3 774 грн. 93 коп. (по-точна заборгованість) + 169 грн. 79 коп. (прострочена заборгованість) х 36 % : 360 х 366 дні).
- загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28 березня 2007 року по 31 березня 2016 року становить 5531 грн. 34 коп. (3899 грн. 98 коп. + 1631 грн. 36 коп.). 
Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
   З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині спо-ру про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та ухваленню в цій час-тині нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. 
Відповідно до ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирі-шення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі од-нотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка ві-дображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Крім того, згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстан-ції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 151 грн. 37 коп. (розмір заявлених вимог - 120 155 грн. 17 коп. (3 944,72+116 210,45) грн. (100%), загальний розмір вимог, що підлягають задоволенню - 9476 грн. 06 коп. (3944,72 грн. + 5531,34), що становить  7,88% ((9476,06 х 100%):120 155,17); позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 921 грн. 00 коп. (1921,00 х 7,88% : 100%).
Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині поста-нови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
АТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 2 881 грн. 50 грн., апеляційна скарга задоволена частково, тому з відповідача на користь позивача підля-гає стягненню судовий збір у розмірі 136 грн. 87 коп. (2881,5 х 4,75% (5531,34 х100%) : 116 210,45.
Законність і обґрунтованість рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 944 грн. 72 коп. суд апеляційної інстанції не перевіряв з підстав не оскар-ження учасниками справи.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задово-льнити частково. 
Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користуван-ня кредитом у сумі 116 210 грн. 45 коп. скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стяг-нення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк (код ЄДР-ПОУ 14360570) заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28 березня 2007 року по 31 березня 2016 року у розмірі 5531 грн.  (п`ять тисяч п`ятсот тридцять одну) грн. 34 коп.  
У стягненні 109 411 грн. 51 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом відмовити.
Рішення в частині розподілу судових витрат змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 151 грн. 37 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк (код ЄДР-ПОУ 14360570) судові витрати 136 грн. 87 коп., понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апе-ляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 15 січня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.Д. Канурна

                                                                                                      Л.І. Соломаха