КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
21січня 2020 року                                                                                                   м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 373/182/18  
Апеляційне провадження 22-ц/824/1373/2020                            
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Шкоріної О.І.
при секретарях Синявському Д.В., Гойденко Д.В.
 
сторони          
 
позивач                      ОСОБА_1 (правонаступники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 )

відповідач                 ОСОБА_4 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Керекези Я.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Держаний нотаріус Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченко Олександр Анатолійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,
 
в с т а н о в и в :
 
у лютому 2018 рокуОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою         АДРЕСА_1 , яке видано після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок та визнати за нею право власності на Ѕ частку даного будинку.
В обґрунтування позову зазначала, що з 20.05.1970 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 30.09.1989 згідно договору дарування ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок площею 23,30 кв.м. Зазначений будинок був знесений та у 1991 році вони з чоловіком на його місці збудували новий житловий будинок, загальною площею 70,30 кв.м. Свідоцтво про право власності на новозбудований будинок         ОСОБА_5 за життя не отримував та не реєстрував право власності у органах БТІ. Після смерті чоловіка 17.10.2006 вона подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_4 , яка в подальшому 13.06.2007 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок. Підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини вона мала на увазі, що відмовляється від своєї частки у спадщині, а не від частки, яка належить їй на праві спільної сумісної власності як одному з подружжя.
Проте, коли вона 12.10.2017 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва, оскільки на весь будинок ОСОБА_4 видане свідоцтво на право на спадщину.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.03.2019 позов задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом в 1/2 його частині, що видано в.о. державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Воробей О.М. на ім`я ОСОБА_4 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як частку у спільній сумісній власності подружжя. Додатковим рішенням від 13.05.2019 вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.  Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що у заяві, яку подала позивачка до нотаріальної контори після смерті свого чоловіка вона не лише відмовилася від належної їй частки у спадковому майні, а і вказала, що будинок в цілому належав померлому, оскільки був збудований за його особисті кошти. Тим самим позивач визнала, що будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому і не претендувала на отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинку, про що також вказала у заяві. Позивач визнавала ці обставини і при розгляді спору з іншими спадкоємцями про визначення додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини. Також позивач звертаючись з позовом про усунення перешкод у користуванні будинком вказувала на те, що будинок належав на праві власності лише батьку.  Позивач є її матір`ю, весь час проживала у спірному будинку та достовірно знала, що вона не є власником будинку. Суд не прийняв до уваги відзив на позовну заяву та заяву про застосування позовної давності. 
Згідно зі свідоцтвом про смерть позивач ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 
Правонаступниками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відтак колегією суддів у зв`язку із заміною сторони змінено статус третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на позивачів.
У судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_6     просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Третя особа подала заяву про розгляд справи за їх відсутності,  відповідач причини неявки не повідомила. За вказаних обставин колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами     ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.1970 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 
30.09.1989 за договором дарування, укладеним з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 став власником житлового будинку площею 23,30 кв. м. по  АДРЕСА_1 . Всі учасники справи визнали ту обставину, що у подальшому даний будинок повністю був знесений та на його місці збудовано новий будинок.
Згідно з копією інвентаризаційної справи на житловий будинок, рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів від 29.12.1991 за № 192-133, актом акта державного приймання в експлуатацію будинковолодіння спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , побудований у 1990-1991 роках. Дана обставина також визнана всіма учасниками справи. Проте, на новозбудований житловий будинок, свідоцтво про право власності за життя спадкодавця не видавалось.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина та була заведена спадкова справа № 275 від 17.10.2006. 
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були його дружина позивач ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
17.10.2006   ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву, у якій відмовилась від належної їй частки у спадщині, що залишилась після смерті чоловіка на користь дочки ОСОБА_4 . У цій же заяві позивач вказала, що на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку не претендує.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадщину не прийняли.
ОСОБА_4 у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини та 13.06.2007 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав гр. ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Переяслав-Хмельницькою державною нотаріальною конторою 30.09.1989 за реєстром №1019 та зареєстрованому в Переяслав-Хмельницькому міжміському бюро технічної інвентаризації 15.01.1992 за № 5951 в книзі 27. Будинок (черепашник, обкладений цеглою) загальною площею 74,60 кв м. 
Відповідно до витягу № 137948246 від 17.09.2018 ОСОБА_4 зареєструвала право власності на вищезазначений будинок.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що будинок є спільним сумісним майном подружжя та позивач має право на 1/2 частину цього будинку як частку у спільній сумісній власності подружжя та зазначена частка не повинна була входити до складу спадкового майна. Відмова ж від належної особі частки в спільній сумісній власності подружжя чинним законодавством не передбачена.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час набуття права власності на спірний будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до ст. 24 КпШС України  майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Відповідно до ст. 28 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», в редакції, яка діяла на момент видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріуси вчиняють, зокрема такі нотаріальні дії, як видача свідоцтва про право на спадщину та видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.
Відповідно до ст. 71 цього Закону у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається державним нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Відповідно до п. п. 205, 206 Інструкції на майно, що переходить за правом спадкування до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість (стаття 1297 ЦК України).
Відповідно до п. п. 224, 226 цієї Інструкції нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні. Про видачу свідоцтва про право на спадщину другому з подружжя на майно, що є предметом спадкового договору, нотаріус повідомляє набувача цього майна.
Відповідно до п. 239 та п. 241 Інструкції нотаріус на підставі спільної письмової заяви подружжя видає одному або кожному з них свідоцтво про право власності на частку в спільному майні, набутому ними за час шлюбу. Таке свідоцтво може бути видано кожному з подружжя як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Свідоцтво про право власності видається тільки на те майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і є наявним на день видачі свідоцтва.
 У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна.
За матеріалами справи встановлено, що 30.09.1989 за договором дарування, укладеним з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 став власником житлового будинку площею      23,30 кв м по  АДРЕСА_1 , який в подальшому був знесений та на його місці у 1990-1991 роках збудовано новий будинок, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів від 29.12.1991 за № 192-133, актом приймання будинку в експлуатацію та не заперечувалося учасниками справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті були його дружина позивач ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
17.10.2006   ОСОБА_1 відмовилась від належної їй частки у спадщині, про що подала нотаріусу відповідну заяву.  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадщину не прийняли. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25.12.2007 у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини відмовлено.
Відтак єдиною особою, яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 .
Усі документи щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 були оформлені на ОСОБА_5 . 
У заяві про відмову від прийняття спадщини дружина ОСОБА_5 -           ОСОБА_1 вказала, що на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку не претендує, так як чоловік побудував житловий будинок за власні кошти.
З ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.04.2014 про затвердження мирової угоди вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до ОСОБА_4 з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним будинком вказувала про те, що цей будинок до 2006 року належав її чоловіку.
Відтак ОСОБА_1 і на час смерті чоловіка ОСОБА_5 , і надалі визнавала, що спірний будинок ніколи не був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки побудований за особисті кошти ОСОБА_5 .
При розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 будь - яких пояснень про те, чому більш ніж через одинадцять років вона вирішила відмовитися від визнання тих обставин, які викладала особисто у заяві нотаріусу (2006 рік), та у позовній заяві (2014 рік) не надала.
Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та помилково виходив з того, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя та видача позивачці свідоцтва про право власності в порядку спадкування на весь будинок, а не на 1/2 його частину порушує права та інтереси ОСОБА_1 
Оскільки ОСОБА_1 відмовляючись від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь ОСОБА_4 , у цій же заяві відмовилася від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, вказавши, що спірний будинок не є спільним майном подружжя, а є особистою власністю померлого, суд першої інстанції помилково визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку та визнав частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_4 , скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину цього будинку.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові в цій частині.
Рішення в частині відмови в позові не оскаржується, а відтак  апеляційному порядку не перевіряється.
            Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
                                                        п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
 Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від       14 березня 2019 року в частині задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови виготовлений 21.01.2020.

 
Головуючий                                                                         Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                     В. А. Кравець            

О. І. Шкоріна