ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005034 пров. № 857/13008/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання -     Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.005034 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Кедик М. В.,
час ухвалення рішення - 06.11.2019 року, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - не зазначена,

                                                          в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування, перерахунку і виплати у 2018, 2019 роках ОСОБА_1 пенсії у значно меншому розмірі ніж іншим пенсіонерам, яким пенсії призначені у 2018, 2019 роках відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і які мають одинакові з ОСОБА_1 тривалість страхового стажу та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області установити і виплатити ОСОБА_1 на найбільш вигідних умовах щомісячні доплати до пенсії з 01 січня 2018 року у сумі, що не вистачає у ОСОБА_1 до розміру пенсійних виплат інших пенсіонерів, яким пенсії призначені у 2018, 2019 роках відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і які мають у відповідних періодах одинакові з ОСОБА_1 тривалість страхового стажу та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, протягом періоду, за який врахована заробітна плата для обчислення пенсії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року в позові відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд мав встановити в яких випадках при застосуванні норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не виникає дискримінація окремих пенсіонерів за їх певними ознаками порівняно з іншими пенсіонерами, які знаходяться в аналогічній ситуації. Оскільки у цьому Законі має бути встановлений такий механізм визначення розміру пенсії за віком, який забезпечить їх рівноправність щодо отримання пенсійних виплат незалежно від року призначення пенсії, перебування у трудових відносинах та інших ознак. Принцип диференціації вміщує вичерпний перелік ознак, з огляду на які розмір пенсій окремих  пенсіонерів може відрізнятися лише у випадках, коли вони мають різну тривалість страхового стажу і розмір заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, протягом періоду, за який враховано заробітну плату для обчислення пенсії. Зазначає, що спірні правовідноси ни врегульовують Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Перший протокол до Конвенції, Закон України «Про заса ди запобігання та протидії дискримінації в Україні» дотримуючись принципу офіцій ного з`ясування всіх обставин справи, а тому суд повинен був з`ясувати істотну для справи обставину, тобто перевірити, чи відповідає статті 14 Конвенції у поєднанні зі стат тею 1 Першого протоколу до Конвенції та нормами Закону України  "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" створений державою Україна у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" механізм визначення розміру пенсій при їх призначенні і пе рерахункові. Крім того, не досліджено наведену у пункті 81 позову (а.с. 20) діаграму, яка є наоч ним доказом невідповідності норми частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Ця діаграма переконливо свідчить про те, що є значно меншим розмір пенсій, призначених у 2017 році у порівнянні з розміром пенсій інших пенсіонерів, яким пенсії призначені/перераховані у 2018 році, а також у порівнянні з розміром пенсій інших пенсіо нерів, яким пенсії призначені у 2019 році. Вважає, що відповідач не надав жодного доказу того, що позивач у 2018, 2019 роках не був підданий дискримінації, тобто, що у цих роках йому була нарахована, перерахована і виплачена пенсія у однаковому розмірі з іншими пенсіонерами. Звертає увагу, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів АРК, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб забороняються, однак він зазнав дискримінаційних обмежень при користуванні майновим правом на пенсію. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що пенсія позивача обчислена відповідно до норм чинного пенсійного законодавства і нормативно - правових актів України, оскільки за матеріалами пенсійної справи та згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу, які містяться в системі персоніфікованого обліку, позивач працює з 02 лютого 2017 року в ТзДВ «Жидачівське заводоуправління цегельних заводів». Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з яким з жовтня 2017 року проведено перерахунки пенсій з урахуванням внесених змін. Відповідно до Прикінцевих положень Закону №1058 пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року перераховані із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн,) із застосуванням величини оцінки одного страхового стажу у розмірі 1%. На виконання вищезгаданого Закону коефіцієнт стажу позивача зменшився і становить 0,43583. Згідно з Розділу ІІ п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», для тих пенсіонерів, у яких внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі і відповідно була встановлена доплата до старого розміру пенсії, яка становила 503,37 грн. Якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Крім того, для забезпечення індексації пенсій щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та установлено, що в 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проводиться із застосування коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії з жовтня 2017 року в розмірі 1,17. З врахуванням змін з 01 березня 2019 року середньомісячний заробіток для обчислення пенсії збільшився і становить - 3860,63 грн. Згідно з поданою заявою від 04 березня 2019 року позивачу пенсію перераховано від стажу з 01 березня 2019 року відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після перерахунку пенсії стаж роботи збільшився і становить 45 років 7 місяців 22 дні. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % - 0,45583. Індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення пенсії становить - 0,87859. Отже, розмір пенсійної виплати позивача з 01 березня 2019 року по даний час становить - 2041,23 грн., в тому числі: 1759,79 грн. - основний розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до статті 27 (3860,63 х 0,45583); 324,70 грн. - доплата за понаднормовий стаж за 10 років; 156,74 грн. - доплата до старого основного розміру пенсії. Після проведення перерахунку з 01 березня 2019 року основний розмір пенсії позивача збільшився, однак зменшилась на цю суму доплата до старого основного розміру пенсії, тому розмір пенсійної виплати з 01 березня 2019 не змінився. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Представник позивача (апелянта) - Сагайдак В. Й. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача - Пельо О. М. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 05 лютого 2017 року.
На звернення позивача листом від 01 листопада 2017 року №39/К-4/Жд Миколаївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області повідомило, що загальний страховий стаж становить 43 роки 7 місяців 18 днів, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,58838. Для обчислення розміру пенсії врахований заробіток за 60 місяців роботи за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та з 01 липня 2000 року по 26 грудня 2016 року. Середньомісячний заробіток становив 3299,68 грн, індивідуальний коефіцієнт заробітку - 0,87655. Станом на 01 вересня 2017 року розмір пенсії нарахований становив 2041,23 грн, фактично виплачений 1968,00 грн., в тому числі: 1941,47 грн - основний розмір пенсії; 99,76 грн - доплата за понаднормативний стаж; -73,23 грн - відрахування в період роботи. На виконання Закону України №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" здійснено перерахунок пенсії   ОСОБА_1 з жовтня 2017 року. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати складає 0,87655 та індивідуальний коефіцієнт страхового стажу - 0,43583. Після перерахунку з 01 жовтня 2017 року щомісячно ОСОБА_1 отримуватиме 2041,23 грн, в тому числі: 1438,10 грн - основний розмір пенсії; 99,76 - доплата за понаднормовий стаж; 503, 37 - доплата до розміру пенсії з 01 січня 2017 року.
На звернення позивача від 27 квітня 2019 року листом від 17 травня 2019 року №23/К-8/17/02.17-14 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що з часу призначення по 30 вересня 2017 року розмір пенсії ОСОБА_1 становив 2041,23 грн, в тому числі: 1941,47 грн - розмір пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058 (3299,68 х 0,58838); 99,76 грн - доплата за понаднормовий стаж (за 8 років).
Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VII "Про внесення змія до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з яким з жовтня 2017 року проведено перерахунки пенсій з урахуванням внесених змін. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01 жовтня 2017 року перераховані із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн) із застосуванням величини оцінки одного страхового стажу в розмірі 1 %. З урахуванням змін з 01 січня 2017 року розмір пенсійної виплати   ОСОБА_1 перераховано, розмір пенсії після перерахунку не змінився і становить 2041,23 грн, в тому числі: 1438,10 грн - основний розмір пенсії, обчислений згідно із ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і визначається як добуток середньомісячного заробітку на коефіцієнт стажу (3299,68 х 0,43583); 99,76 грн - доплата за понаднормативний стажу; 503,37 грн. - доплата до старого розміру пенсії (01 жовтня 2017 року).
На звернення позивача листом від 04 липня 2019 року №33/К-8/17/02.17-14 Головне управління Пенсійного фонду України  у Львівській області повідомило, що на виконання Закону України № 2148-VII "Про внесення змія до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" здійснено перерахунок пенсії з жовтня 2017 року. Коефіцієнт стажу відповідно зменшився у 1,38173 рази (0,58838:0,42583). Відповідно до Розділу II п.2 Прикінцевих положень Закону (№ 2148-VII) для тих пенсіонерів, у яких внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Тому до пенсії ОСОБА_1 була встановлена доплата до старого розміру пенсії (третя складова, як ОСОБА_1 зазначає у скарзі), яка становила 503,37 грн і яка при проведені наступних перерахунків зменшується, і згодом пропаде, що відбулося з 01 березня 2019 року, де ця доплата становить уже відповідно 156,74 грн. Загальний розмір пенсії - не зменшився. Щодо згаданого перерахунку пенсії з 01 грудня 2018 року, при зміні прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян до 1497,00 грн, ця норма застосовується для обчислення понаднормативного стажу роботи тільки для непрацюючих пенсіонерів, тому доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1 абз.2) становила, як і при призначені пенсії 99,76 грн ( 8 років * 1247,00 грн - величина прожиткового мінімуму на 01 січня 2017 року). З 01 березня 2019 року згідно із заявою проведено перерахунок від стажу роботи. Станом на 01 березня 2019 року стаж роботи становить 45 років 7 місяців 22 дні. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % - 0,45583. Індивідуальний коефіцієнт заробітку для обчислення пенсії становить 0,87655. Середньомісячний заробіток із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 рр., який з 01 березня 2019 року збільшено на коефіцієнт 1,17 згідно з постановою КМУ від 20 лютого 2019 року №124, становить 3860,63 грн. Згідно з вказаними даними відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсійної виплати станом на 01 червня 2019 року становить 2041,23 грн, в тому числі: 1759,79 грн - основний розмір пенсії за віком, (3860,63 х 0,45583); 124,70 грн - доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1 абз.2) за 10 років; 156,74 грн - доплата до старого основного розміру пенсії (01 жовтня 2017 року).
02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі скаргою №3 в порядку Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в якій просив призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 відповідні доплати до пенсії з 01 січня 2018 року, а також у 2019 році у розмірах, які не підлягають зменшенню при наступних перерахунках пенсії і які забезпечують отримання ОСОБА_1 пенсійних виплат у 2018 і  2019 роках в однаковому розмірі з пенсіонерами, які при призначенні пенсій  у 2018 і 2019 роках за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мали однакові з ОСОБА_1 тривалість (коефіцієнт) страхового стажу і розмір (коефіцієнт) заробітної плати (доходу) протягом періоду, за який була врахована заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії при її призначенні.
На вищезазначену скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило, що вимоги щодо призначення, нарахування і виплати (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 відповідних доплат до пенсії з 01 січня 2018 року, а також у 2019 році у розмірах, які не підлягають зменшенню при наступних перерахунках пенсії, є безпідставними та не відповідають вимогам діючих норм пенсійного законодавства, що підтверджується листом від 09 вересня 2019 № 48/К-8/17/02.17-14.
Вважаючи дії відповідача щодо нарахування, перерахунку і виплати у 2018, 2019 роках пенсії у значно меншому розмірі ніж іншим пенсіонерам, яким пенсії призначені у 2018, 2019 роках відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і які мають однакові з ОСОБА_1 тривалість страхового стажу та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду. 
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії останнього, а тому зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% не призвело до зменшення розміру пенсії позивача та не погіршило умов отримання пенсії позивачем. Також, необґрунтованими є доводи позивача щодо зазнання ним дискримінаційних обмежень при користуванні правом власності на пенсію з огляду на практику Європейського суду з прав людини.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
П.6 ч.1 ст.92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. 
Для обчислення розміру пенсії позивача до 01 жовтня 2017 року відповідно до статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) враховано коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См*Вс)/100%*12; Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35 %, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08 %.
Ч.1 ст.27 цього Закону передбачає, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Крім того, 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яким внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ч.1 ст.25 цього Закону, а саме: друге речення абз.5 викладено в такій редакції: "за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%".
Згідно з ч.4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148 від 03 жовтня 2017 року, з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" збільшений на 79 гривень.
Згідно з ч.4-4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
При цьому, відповідно до положень абз.2 п.2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закон України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що з 01 жовтня 2017 року пенсії, призначені згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, тоді як лише при призначенні вперше пенсії, у період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Як вбачається з матеріалів справи, пенсія за віком позивачу була призначена за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" з 05 лютого 2017 року, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується сторонами.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право саме на перерахунок його пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням положень п. 4-3 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням того, що йому була призначена вперше пенсія за віком до 01 жовтня 2017 року.
Крім того, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" запроваджено нову формулу розрахунку пенсій, а не лише змінено відсотковий розмір величини оцінки одного року страхового стажу, при цьому, з одночасним підвищенням розміру середньої заробітної плати, який використовується при призначенні пенсії. Тобто, у формулі розрахунку пенсії одні показними зменшилися, а інші збільшилися.
Згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч.2), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.
У рішенні № 1-42/2011 від 26 грудня 2011 року Конституційний Суд України вказав, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст.48 Конституції України.
На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.
Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.
Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Щодо доводів апелянта про те, що він зазнав дискримінаційних обмежень при користуванні майновим правом на пенсію, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Відповідно до ст.1 Закону України № 5207-VI від 06 вересня 2012 року "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Ст.2 цього Закону передбачає, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак:
1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб;
2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб;
3) повагу до гідності кожної людини;
4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.
Згідно зі ст.6 вищенаведеного Закону відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.
Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.
Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язковою ознакою дискримінації є встановлення факту обмеження (зменшення, звуження, позбавлення) права, разом з тим, позивачем не доведено факту погіршення його пенсійного забезпечення, а тому доводи апелянта про наявність дискримінаційних ознак не ґрунтуються на вимогах закону.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач не зазнає дискримінаційних обмежень при користуванні майновим правом на пенсію, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено факту вчинення відповідачем будь-яких дій щодо позивача, які стали підставою для обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки положеннями КАС України встановлено порядок розгляду такої категорії справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, і при заявленні клопотання про їх участь в судовому засіданні законодавець надав право суду відмовляти у задоволенні такого враховуючи положення ст.263 КАС України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.005034 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.