Постанова 
Іменем України 
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 203/108/15-ц
провадження № 61-6854св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Придніпровська залізниця»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня                         2015 року у складі судді Казака С. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю від 21 серпня 1967 року з відповідача на його користь стягнуто у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, щомісячно та довічно 68,63 руб. До 2003 року відповідач за його заявами, на підставі довідок, що підтверджували зміну середньої заробітної плати, добровільно проводив перерахунки довічного утримання, а з 01 січня 2003 року проводити такий перерахунок відмовився. Рішенням Кіровського районного суду                                                           м. Дніпропетровська від 24 вересня 2007 року з відповідача на його користь стягнуто суми недоплат за період з 01 січня 2003 року по 30 листопада 2003 року в розмірі 5 633,36 грн та довічне утримання з 01 грудня 2003 року в розмірі                               6 478,21 руб. У частині сплати заборгованості у розмірі 5 633,36 грн рішення суду відповідачем було виконано.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача у рахунок відшкодування шкоди з урахуванням індексації з 01 грудня 2014 року та щомісячно по 14 437,89 руб., а також витрати з оформлення довіреності в сумі                  900 руб.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 
2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відсутні підстави для збільшення відшкодування шкоди відповідно до вимог частини другої статті 1208 ЦК України, оскільки відповідно до заочного рішення Кіровського районного суду                                          м. Дніпропетровська від 24 вересня 2007 року, розмір відшкодування шкоди позивачу визначався виходячи із заробітної плати позивача, а не у відповідності до мінімальної заробітної плати. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог щодо індексації розміру відшкодування шкоди, суд виходив із того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки позивач є громадянином Росії, та згідно із заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 24 вересня 2007 року сума довічного утримання позивачу визначена, перераховується у рублях та отримується поза межами України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2016 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та задовольнити його позов.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заявник посилався на те, що відповідно до вимог частини другої статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Вважав, що зазначена норма закону спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого, а тому не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такої. Крім того посилався на те, що до спірних правовідносин не було застосовано положення частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право».
 
Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року цивільну справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справу передано до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що з 24 січня 1962 року позивач перебував у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Невинномиський АЗОТ».
 
11 лютого 1967 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з виходом його на пенсію по інвалідності.
 
17 вересня 1966 року при слідуванні у приміському потязі № 271 по 1 Долгинцевському шляху станції Верховцево, унаслідок нещасного випадку, ОСОБА_1 випав із вагону та попав під колеса, у зв`язку із чим отримав травми, зокрема йому було ампутовано нижні кінцівки. Актом судово-медичної експертизи № 177 встановлено факт втрати ним 100 % загальної працездатності. У період з 27 травня 1995 року по 10 липня 1995 року йому повторно безстроково було встановлено першу групу інвалідності.
 
Рішенням Невинномиського міського суду Ставропольського краю 
від 21 серпня 1967 року з Дніпровського відділення Придніпровської залізниці на користь ОСОБА_1 стягнуто у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, щомісячно та довічно 68,63 руб.
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 
2007 року з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто суми недоплат за період з 01 січня 2003 року по 30 листопада 
2003 року в розмірі 5 633,36 грн та суму довічного утримання з 01 грудня 
2003 року в розмірі 6 478,21 руб.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
 
Частиною другою статті 1208 ЦК України визначено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
 
Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.
 
Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.
 
Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що узгоджується з положеннями частини другої статті 
1208 ЦК України.
 
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада                             2019 року в справі № 676/1570/17 (провадження № 61-25989св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року в справі № 476/72/17 (провадження № 13283св18). 
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що базовою величиною для визначення позивачу розміру відшкодування шкоди був розмір заробітної плати позивача, а не мінімальна заробітна плата. 
 
Проте, пославшись на те, що розгляд справи відбувся в межах заявлених позовних вимог, суд не виконав вимоги статті 214 ЦПК України 2004 року, зокрема, встановивши фактичні обставини справи та правовідносини сторін, не застосував норму права, яка їх регулює, зокрема частину другу статті 1208 ЦК України. 
 
Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня                         2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення судів попередніх інстанцій втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                          М. Є. Червинська 
Судді:                                                                    Н. О. Антоненко 
В. М. Коротун        
В. І. Крат
В. П. Курило