Справа № 348/1857/19 
Провадження № 22-ц/4808/252/20 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Томин О.О., Ясеновенко Л.В.
секретаря         Мельник О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2019 року, вскладі судді Міськевич О.Я., у справі за позовомАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в :
У вересні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 11690,4 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 18.11.2014 року.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.11.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитором у розмірі 34.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. Станом на 01.07.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором становила 11690.40 грн, з яких: 3345,80 грн - заборгованість за кредитом, 6061,72 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1250.00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 532,88 грн штраф (процентна складова).
Враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань, представник АТ КБ «ПриватБанк» просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 11690,40 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2019 рокупозов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 3345,80 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.11.2014 року та 549,79 грн сплаченого судового збору, у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 6061,72 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 1250,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксовано частина), 532,88 грн штрафу (процентна частина) за кредитним договором № б/н від 18.11.2014 року – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, тому відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів, які перебували на виданій йому банком картці у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, вважає рішення в цій частині незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права. 
Зазначає, що відхиляючи витяг з умов та правил надання банківських послуг, як частину договору, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним доказом того, що відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та Правилами, які діяли під час підписання Анкети-заяви, є засвідчення таких умов та правил особистим підписом позичальника. Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 627,634 ЦК України.
18.11.2014 року відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення до підписання договору, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.
При цьому, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки така висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами договору. Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. Матеріали справи інших Умов та правил не містять, у зв`язку з чим висновок суду про те, що долучені Умови та правила можливо є не тими, є лише припущенням суду і нічим не підтверджується.
Крім того, відповідач прийняв умови договору відповідно до ст. 640 ЦК України, оскільки користується кредитними коштами, що знаходить своє відображення в розрахунку заборгованості, сплачував заборгованість за тілом кредиту, процентами, пені. За весь період користування кредитною картою, відповідачем сплачувалися кошти за користування кредитом, таким чином процентна ставка узгоджена сторонами.
Місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустив порушення норм ст. ст. 1046, 1048 ЦК України та не мав підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув.
Апелянт просив скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.
Представник апелянта АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, згідно довідки сільського голови Пасічнянської сільської ради від 24.09.2019 року ОСОБА_1 , 1981 року народження зареєстрований, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 , будь-які інші дані щодо фактичного місця проживання відповідача у матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим виклик ОСОБА_1 у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення всієї суми заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами кредитного договору не було досягнуто у належній письмовій формі домовленості щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.  
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 18.11.2014 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10).
У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згідний з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом розпечатки з офіційного сайту www.pb.ua, зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua. Умови кредитування, дані про загальну вартість кредиту йому роз`яснені, пам`ятка про умови кредитування позичальником отримана.
До позовної заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачем.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 01.07.2019 року становила 11690.40 грн, з яких: 3345,80 грн - заборгованість за кредитом, 6061,72 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1250.00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 532,88 грн штраф (процентна складова) (а.с.8-9).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Посилання апелянта на те, що відповідач прийняв умови договору, користується кредитними коштами, сплачував заборгованість за тілом кредиту, процентами, пені, що знайшло своє відображення в розрахунку заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано виписки по картковому рахунку відповідача, відповідно до якого вбачається рух коштів та здійснення ним фінансових операцій з використанням вказаної кредитної картки. 
Крім того, позивачем не представлено доказів того, яка саме кредитна картка була видана відповідачу ОСОБА_1 та строк її дії, відповідно до наданого Витягу Тарифів обслуговування кредитних кар «Універсальна», то такий містить різне значення (величину) процентної ставки у залежності від виду кредитної картки «Універсальна», відтак посилання апелянта на те що процентна ставка узгоджена сторонами є необґрунтованим.
З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що відмовляючи у стягненні відсотків, суд порушив вимоги ст. 1048, 1054 ЦК України
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду у оскарженій частині без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 27 листопада 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.
Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                О.О. Томин
Л.В. Ясеновенко