ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2020 року 
Київ
справа №809/354/17
адміністративне провадження №К/9901/15752/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №809/354/17
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 (ухвалена в складі судді Григорук О.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 (прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді - Затолочний В.С., суддів: Каралюс В.М., Матковська З.М.) по справі №809/354/17
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач, ГУНП), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 № 4.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до Закону України "Про національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС    України від 11.01.2016 року № 4 (далі Порядок № 4) має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017, позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач не вчинив дій, передбачених пунктами 1-2 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 № 4, а повернув подані позивачем документи без розгляду, що є протиправним, за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Також судом стягнуто за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами, на користь ОСОБА_1 1000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
21 травня 2017 року Головне управління Національної поліції України в Донецькій області подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У скарзі посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачена виплата одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною захворювання яких є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції. Також покликається на те, що позивачем не надано доказів понесення судових витрат на правову допомогу.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року №    2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.
Ухвалою від 18.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 06.02.2003 по 23.01.2006 та з 14.06.2010 по 06.11.2016, а з 07.11.2015 по 07.09.2016 проходив службу в Національній поліції України.
Наказом ГУНП в Донецькій області № 305 о/с від 06.09.2016, капітана поліції, заступника командира взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону №    580-VIII на підставі його рапорту та свідоцтва про хворобу № 204 від 01.09.2016 - через хворобу.
Позивачу 05.01.2017 Івано-Франківською обласною медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) за наслідками проведеного огляду видано Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, згідно якої ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 50 (п`ятдесят) відсотків, а також видано Довідку до акту огляду МСЕК, в якій визначено третю групу інвалідності з 05.12.2016. Причиною інвалідності зазначене захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Донецькій області із заявою від 11.01.2017 про проведення йому виплати ОГД у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності та втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, до якої долучив відповідні документи.
За результатами розгляду матеріалів щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 580-VIII 02.02.2017 року ГУНП в Донецькій області повідомив, що провести виплату позивачу ОГД на теперішній час не можливо та повернуло подані ним документи.
Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року N 460-IX (далі- Закон №460-IX, набрав чинності 08.02.2020) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Касаційна скарга по справі № 809/354/17 подана 21 травня 2017 року, розгляд касаційної скарги не закінчено до 08.02.2020, тому касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-IX (із застосуванням норм КАС    України в редакції, чинній до 08.02.2020).
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Капітан поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції Наказом ГУНП в Донецькій області від 06.09.2016 з 01.09.2016.
Третя група інвалідності, пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, позивачу встановлена з 05.01.2017. 
З 07 листопада 2015 року, тобто з дати набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі- Закон № 580-VIII), порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовано ст. 97 цього Закону. 
Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:
1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;
2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;
3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;
6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Частиною 2 ст. 97 Закону № 580-VIII встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється МВС України.
Відповідно до статей 97 - 101 Закону України „Про Національну поліцію" та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, Наказом МВС України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі- Порядок №4).
Згідно з п. 1 розд. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці МСЕК.
Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 розд. ІІІ Порядку № 4).
За приписами п. 5 розд. III цього Порядку визначено, що для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
За правилами п. 1 розд. IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.
Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 розд. IV Порядку № 4).
Таким чином, Порядком № 4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби. При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане відповідно до Порядку № 4 - з проходженням служби в поліції.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12    березня    2019 року у справі № 822/1667/16 та від 31 жовтня 2019 року у справі №    357/12781/16.
Разом з тим, в законодавстві була наявна прогалина щодо нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, оскільки не було визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги особам, які після звільнення з органів внутрішніх справ продовжили службу в Національній поліції, та яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, але під час служби в органах      поліції або після звільнення з цих органів.
Вирішуючи питання визначення порядку та належного органу, до компетенції якого входить призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському, якому інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, Верховний Суд, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, якими визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності виникає з дати встановлення втрати працездатності за довідкою МСЕК, а реалізація цього права здійснюється за останнім місцем служби особи, робить висновок, що виплата такої допомоги має здійснюватися органами Національної поліції на підставі норм Закону № 580-VIII та у відповідності до Порядку № 4.
Саме така правова позиція висловлена Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 822/764/18.
Таким чином, поліцейський, який проходив службу в поліції, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 580-VIII, виплата якої здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції за останнім місцем служби поліцейського на підставі Порядку № 4.
Таким чином, ОСОБА_1 на законних підставах і в установленому порядку подав відповідачу весь необхідний для виплати йому одноразової грошової допомоги пакет документів, а ГУНП в Донецькій області протиправно повернуло без розгляду ці матеріали.
З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ГУНП в Донецькій області розглянути матеріали про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства.
З приводу доводів касаційної скарги про безпідставне стягнення витрат на правову допомогу Суд зазначає таке.
Відповідно до    статті    59 Конституції України гарантовано кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною другою статті 16 КАС України (в редакції, чинній на дату ухвалення судових рішень) встановлено, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.
Положеннями частини першої статті 90 КАС України (в редакції, чинній на дату ухвалення судових рішень) передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.06.2018 по справі №   826/1216/16 застосувала пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, ст.   59 Конституції України   покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Водночас,   КАС України   (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) не передбачав, що види правової допомоги, які підлягають компенсації, можуть встановлюватися або обмежуватися іншими законами.
За приписами частини третьої статті 90 КАС Українизаконом   установлюється граничний розмір компенсації таких витрат.
Зокрема, у   статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011   № 4191-VI   (в редакції, станом на момент оскаржуваних правовідносин) визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40       відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 826/1216/16 дійшла правового висновку про те, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначає не види правової допомоги, а встановлює виключно граничний розмір їх компенсації.
Крім того, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, крім іншого, вказано про необхіність підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що безпосередньо входить до предмета доказування у справі.
Так, судом зазначено про обов`язок підтвердження цих обставин зокрема договором про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат ОСОБА_1 надано витяг з Договору № 09 від 27.02.2017 про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера від 28.02.2017, згідно яких позивачем сплачено 1000   грн. за надання правової допомоги ОСОБА_2 .
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., оскільки зазначені позивачем види правової допомоги та витрати, понесені ним, підтверджені документально та знайшли своє відображення в матеріалах судової справи.
Доводи касаційної скарги щодо стягнення витрат на правову допомогу зводяться до переоцінки обставин та доказів у справі.
Разом з тим, у зв`язку з помилковим визначенням судом першої інстанції органу державної влади (ДСА України), з якого присуджено стягнути на користь позивача суму витрат на правову допомогу, який не є учасником справи, та невиправленням цього судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне внести зміни в рішення суду в цій частині, з урахуванням положень частини першої статті 94 КАС України.
Частиною другою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За правилами частини першої статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Положеннями частини четвертої статті 351 КАС України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга Головного управління Національної поліції в Донецькій області підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року N 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - задовольнити частково.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 по справі №809/354/17 - змінити.
Абзац 4 постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 у справі № 809/354/17 змінити, виклавши його в наступній редакції:
«Cтягнути за рахунок Державного бюджету в межах видатків, передбачених на утримання Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн».
В іншій частині постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 по справі №809/354/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                    Л.В. Тацій
Судді                                                                                                               А.І. Рибачук
                                                                                                              С.Г. Стеценко