Справа № 461/4340/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3323/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Курій Н.М.,
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
за секретаря – Матяш С.І.,
розглянувши в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Зубачик Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акцінерного товариства «Ідея Банк» про визнання договору недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просила визнати договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» недійсним, застосувати до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року наслідки недійсності правочину, стягнути на користь позивача збитки у розмірі 290 грн. та компенсацію за моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 271.181.73212 від 14.12.2016 року. Того ж дня відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору відповідач надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 23100.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж. 4 квітня 2019 року позивач дізналася про те, що їй нарахована плата за обслуговування пакету Card Вlance Green, у зв`язку із чим з`явився борг у розмірі 10.00 грн. Зазначила, що з неї незаконно стягнено суму у розмірі 290 грн., оскільки заяви про приєднання до договору вона не підписувала та не подавала. Позивач ствердила, що між нею та банком не існує правовідносин за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, оскільки вона не надавала своєї згоди на його укладання, а тому вказаний договір є недійсним і до нього мають бути застосовані правила недійсності правочину. Просила позов задовольнити.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та небгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають реальним обставинам справи. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що між нею та АТ «Ідея Банк» наявні правовідносини за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року. Посилається на те, що основною ціллю звернення до АТ «Ідея Банк» було отримання кредитних коштів, у зв`язку із чим було укладено Кредитний договір №271.181.73212 від 14.12.2016 року. Зазначає, що підписання Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року було обов`язковою умовою для укладення Кредитного договору №271.181.73212 від 14.12.2016 року та не може підтверджувати узгодження з нею умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року. Стверджує, що у заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року відсутня будь-яка інформація стосовно істотних умов такого Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року. Звертає увагу на те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував те, що під час підписання Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року позивач розуміла саме вказану відповідачем редакцію Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, а не будь-яку іншу. Вважає, що укладення договору шляхом підписання відокремленої заяви, у якій відсутні обов`язкові умови договору, та у якій є посилання на якийсь договір є неможливим. Вказана позиція вдповідає правовій позиції, викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у схожій цивільній справі. Також зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу свого рішення відзив відповідача, який поданий з порушенням норм процесуального законодавства. Стверджує, що надсилання відзиву 12 липня 2019 року позбавило її права належним чином підготувати відповідь та надіслати її до початку першого засідання, яке відбулося 16 липня 2019 року, що стало наслідком відкладення розгляду справи на інший час. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме оригіналів таких письмових доказів: договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року; протокол №126.1 від 17.11.2016 року; виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 14.12.2016 року по 11.07.2019 рік; особисто підписану позивачем заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року. Звертає увагу суду на те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача вона зазнала моральної шкоди як споживач послуг відповідача та вимушена витрачати час та інші ресурси для звернення до суду з метою їх захисту та відновлення. Посилається на те, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути, як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. ОСОБА_1 вважає, що, зіткнувшись із проблемами, пов`язаними з порушенням її прав споживача, вона зазнала моральних страждань, душевних переживань та тривог, пов`язаних із певною зневірою до фінансових установв, які порушили гарантовані й конституційні права і свободи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
АТ «Ідея Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що наведені позивачем в апеляційній скарзі твердження не спростовують висновків суду першої інстанції. У відзиві посилається на те, що позивач, підписавши заяву №40.00.003576 на відкриття поточного рахунку та приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осібАТ «Ідея Банк» від 14 грудня 2016 року приєдналась до Договору банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» на умовах запропонованих Банком та доручила Банку відкрити рахунки відповідно до обраного пакету послуг і підтвердила свою згоду з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк» і Тарифами банку, а також дала згоду на те, що Банк має право встановити позивачу на цей рахунок ліміт овердрафту відповідно до умов та внутрішніх положень Банку. Зазначає, що позивачу здійснено відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «Класичний», що згідно з п.1.2. Додатку №1 до Протоколу Комітету із управління активами, пасивами і тарифами №126.1 від 17 листопада 2016 року Тарифів на обслуговування фізичних осіб в рамках пакетів послуг, вартість обслуговування пакету послуг «Банківський поточний рахунок «Класичний» становить 10 грн. у місяць. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, відповідач вважає таку надуманою, необґрунтованою та безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
В судове засідання ОСОБА_1  не з`явилась та подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (арк.спр.110).
Представник АТ «Ідея Банк» в судове засіданя не з`явився, у відзиві на апеляційну скаргу просить проводити розгляд справи без участі представника АТ «Ідея Банк» (арк.спр. 102-104).
На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити бз задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено такі обставини.
14.12.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» (АТ «Ідея Банк») укладено кредитний договір № 271.181.73212. Відповідно до п.1.1 вказаного договору, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 23100,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору (арк.спр.12-14). 
У пункті 6 кредитного договору наведені графік щомісячних платежів за кредитним договором із зазначенням дати щомісячних внесків та суми тіла кредиту, процентів і комісії.
На зазначеному кредитному договорі наявний підпис ОСОБА_1 . 
Згідно з п.1.2 вказаного кредитного договору банк надає кредит у день підписання данного договору строком на 12 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний у п.1.14 договору.
Відповідно до п.1.14 кредитного договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок (далі – БПР) №26208006925639.980 у гривні в рамках пакету послуг «БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Згідно з заявою № 40.00.003576 на відкриття поточного рахунку та приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» встановлено, що підписанням цієї заяви, ОСОБА_1 приєдналась до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк», розміщеного на сайті Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua, на умовах, запропонованих банком, доручає банку відкрити рахунки відповідно до обраного пакету і підтверджує свою згоду з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» і Тарифами банку (арк.спр.19).
Вказані обставини також підтверджуються випискою-повідомленням №40.00.003576, згідно з якою на підставі заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року ОСОБА_1 здійснено відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «Класичний» та зазначено реквізити для поповнення поточного рахунку у гривні. Така виписка-повідомлення є невід`ємною частиною договору комплексного банківського обслуговування та складена в двох екземплярах для кожної із сторін і підписана ОСОБА_1 (арк. спр. 17).
В матеріалах справи міститься копія протоколу №126.1 засідання комітету із управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» від 17.11.2016 року, на якому вирішено затвердити в новій редакції тарифні пакети в рамках продукту «Банківський поточний рахунок» згідно з Додатком 1; припинити продаж продукту «Банківський поточний рахунок» з Тарифними пакетами, відмінними від вказаних у Додатку 1 до цього Протоколу; розмістити інформацію про нові Тарифні пакети в рамках продукту «Банківський поточний рахунок» на офіційній веб-сторінці банку (арк.спр. 29 зворот, 44).
Згідно з п. 1.2 Додатку №1 (Тарифи на обслуговування фізичних осіб у рамках пакетів послуг) до зазначеного вище Протоколу визначено, що обслуговування пакету послуг «Банківський поточний рахунок» «Класичний» становить 10,00 грн. в місяць (арк.спр.30).
ОСОБА_1 виконала умови кредитного договору, повернувши кредитні кошти разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору і за вказаним кредитним договором кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня.
Так, копією довідки №619/200 від 11.10.2017 року про відсутність кредитної заборгованості підтверджується, що за кредитним договором № 271.181.73212 від 14.12.2016 року кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня (арк.спр.15).
З виписки по особових рахунках з 14.12.2016 року по 11.07.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 щомісяця нараховувалася плата за обслуговування пакету послуг «Банківський поточний рахунок» у розмірі 10,00 грн. Таким чином, за час користування пакету послуг «Банківський поточний рахунок» позивачу була нарахована плата за його обслуговування у сумі 300,00 грн. (арк. 45-48).
ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що нею здійснено на користь банку сплату коштів в сумі 290 грн., які були стягнуті з неї щомісячно в розмірі 10 грн. 
Також позивач зазначає, що суму коштів в розмірі 290 грн. з неї було стягнуто банком незаконно.
За змістом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» , банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.
До банківських послуг належать:
1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб;
2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах;
3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
Підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі – Закон № 2346) встановлено, що поточний рахунок – це рахунок, який відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (підпункт 7.1.5 пункту 7.1 статті 7 Закону № 2346).
Пунктом 8 ст. 47 цього Закону передбачено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Тобто, форма витрат у вигляді плати за обслуговування банківського поточного рахуноку в рамках надання пакету послуг визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Як на правову підставу для визнання недійсним Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 посилалася на порушення банком положень ст.ст. 203, 215 ЦК України та просила визнати такий договір недійсним у зв`язку з тим, що заяви про приєднання до цього договору вона не підписувала і згоди на укладення такого договору вона не давала. Позивач просила застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути із відповідача на її користь 290 грн. (у розрахунку 10 грн. за кожен місяць обслуговування починаючи з 14 грудня 2016 року.)
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 ЦК України).
Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.12.2016 року містить підпис ОСОБА_1 , а належних та допустимих доказів на підтвердження ненадання позивачці інформації про тарифи на обслуговування фізичних осіб в рамках пакетів послуг останньою до суду не подано. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», недійсним та застосування до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14 грудня 2016 року наслідків недійсності правочину необхідно відмовити.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що шляхом підписання заяви № 40.00.003576 на відкриття поточного рахунку та приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» ОСОБА_1 підтвердила свою згоду з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк» і Тарифами банку.
Укладаючи кредитний договір, позивач окремо була ознайомлена у письмовій формі з умовами кредитування, зокрема із графіком щомісячних платежів за кредитним договором, датами щомісячних внесків, сумами погашення тіла кредиту, процентів і комісії.
Суд першої інстанції, з урахуванням зазначеного вище, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача збитків у розмірі 290,00 грн. які нею сплачено на користь банку щомісячно в розмірі 10 грн., оскільки ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що кошти в розмірі 290 грн. стягнуто з неї банком незаконно.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктами три та дев`ять Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 означеної постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у стягненні моральної шкоди, яка, на її думку, виражається у душевних хвилюваннях, які вона понесла і понесе у зв`язку з судовою тяганиною, оскільки позивач ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їй моральної шкоди діями відповідача.
Доводи апеляційної скарги про прийняття судом відзиву відповідача на позов, поданого з пропусом строку не впливають на законність рішення суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи те, що оскаржене рішення постановлено з додержанням вимог закону, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року належить залишити без змін.
Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий                                                                                    Курій Н.М.

Судді:                                                                                      Ванівський О.М.

                                                                               Цяцяк Р.П.