ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  925/533/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Мачульського Г.М.
за участю секретаря судового засідання - Савінкової Ю.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаська рибоводно-меліоративна станція"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 вересня 2019      року (головуючий - Михальська Ю. Б., судді - Скрипка І. М., Тищенко А. І.) і рішення Господарського суду Черкаської області від 19 жовтня 2018 року (суддя Грачов В. М.) у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаська рибоводно-меліоративна станція"
до: 1. Фізичної особи - підприємця Чередніченка Бориса Петровича, 2.          Звенигородської районної державної адміністрації
про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

Історія справи
Обставини справи, встановлені судами
1.  Постановами Ради Міністрів УРСР від 23.02.1970 №І28-Р та №559-Р Черкаській рибоводно-меліоративної станції відведено земельну ділянку площею 179,8 га, а рішенням Звенигородської РДА від 25.02.1980 №106 земельну ділянку було розширено та відведено в постійне користування Черкаській рибоводно-меліоративної станції земельну ділянку площею 37,23 га для проведення реконструкції розподільника. 
2. Під час приватизації Черкаської рибоводно-меліоративної станції наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 28.05.1999 №1055-П "Про затвердження змін до акту оцінки вартості майна" включено до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Черкаська рибоводно-меліоративна станція" майно, яке згідно зі ст. 4 абз. 12 Земельного кодексу України підлягає приватизації (ставок 10-б, вартістю 7884     грн.); внесено зміни до акту оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу Черкаської рибоводно-меліоративної станції та затверджено акт оцінки з врахуванням внесених змін.
3. Розпорядженням Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області від 07.12.2005 №300/2005-рп, зокрема: (1) припинено на підставі пункту "в" статті 141 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою Черкаської рибоводно-меліоративної станції загальною площею 45,4737 га з передачею її до земель запасу в адміністративних межах Чичиркозівської сільської ради; затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 37,6119 га Приватному підприємцю Чередніченку Борису Петровичу в оренду строком на 5 років із земель запасу в адміністративних межах Чичиркозівської сільської ради та передано останньому земельну ділянку загальною площею 37,6119 га, в тому числі 36,2486 га ставків та 1,3633 га земель під гідроспорудами із земель державної власності (земель запасу) на території Чичиркозівської сільської ради за межами населеного пункту с. Чичиркозівка в оренду строком на 5 років для риборозведення.
4. 15.12.2005 між Звенигородською районною державною адміністрацією (далі - Звенигородська РДА, відповідач-2) (орендодавець) та Приватним підприємцем Чередніченком Борисом Петровичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з водним об`єктом для риборозведення та вирощування товарної риби в адміністративних межах Чичиркозівської сільської ради загальною площею 37,6119 га, в тому числі 36,2486 га ставка та 1,3633 га гідроспоруд строком на 5 років (державна реєстрація договору оренди проведена 15.12.2005 за № 040578300047). Невід`ємними частинами договору від 15.12.2005 року є план або схема земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об`єкта оренди.
5. 22.11.2010 між Звенигородською РДА (орендодавець) та Приватним підприємцем Чередніченком Борисом Петровичем (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди), за умовами якого орендодавець надає на підставі розпорядження Звенигородської РДА від 07.10.2010 №192/2010-рп, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельні ділянки державної власності водного фонду для рибогосподарських потреб, які знаходяться в адміністративних межах Чичиркозівської сільської ради, загальною площею 37,6119 га, в тому числі 36,2486 га ставка та 1,3633 га гідроспоруд строком на 10 років. Державна реєстрація Договору оренди проведена 22.11.2010 за №     0410078300002.
5.1. За вказаним Договором оренди Приватному підприємцю Чередніченку Борису Петровичу передано в користування, зокрема земельну ділянку водного фонду з кадастровим номером 7121288800:02:003:0069 загальною площею 11,2560 га (11,1026 га ставок та 0,1531 га гідротехнічна споруда). 
Короткий зміст позовних вимог
6. У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Черкаська рибоводно-меліоративна станція" (далі - ПАТ ""Черкаська рибоводно-меліоративна станція", позивач)  звернулося з позовом до Фізичної особи - підприємця Чередніченка Бориса Петровича (далі - ФОП Чередніченко Б.П., відповідач-1) та Звенигородської РДА про (1) визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору оренди та (2) витребування з незаконного володіння відповідача-1 земельну ділянку з кадастровим номером 7121288800:02:003:0069, що належить позивачу.
7. Позов обґрунтований тим, що земельна ділянка за кадастровим номером 7120288800:02:003:0069 (ставок 10-б з гідротехнічними спорудами) набута позивачем у процесі приватизації Черкаської рибоводно-меліоративної станції та передана до статутного фонду позивача на підставі наказу Фонду державного майна України від 28.05.1999 №1055-П. Отже, спірна земельна ділянка в силу статті 12 Закону України "Про господарські товариства" є власністю позивача, не могла бути передана в оренду відповідачу-1, а відповідач-2, передаючи земельну ділянку в оренду, вийшов за межі своїх повноважень, а отже не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення спірного договору. У зв`язку з чим Договір оренди є недійсним відповідно до частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України, а спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача-1 в силу приписів статті 387 цього Кодексу на користь власника - позивача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
8. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19 жовтня 2018 року в позові відмовлено повністю. 
9. Суд першої інстанції виходив з того, що спірний Договір оренди укладений з дотриманням норм чинного законодавства, а відповідач-2 при його укладенні діяв в межах своєї компетенції щодо розпорядження земельною ділянкою державної власності. При цьому позивач не довів належними і допустимими доказами належності йому спірної земельної ділянки на праві власності.
10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
11. Погодившись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, апеляційний господарський суд також зазначив, що спірний ставок 10-б є водним об`єктом та не міг бути набутий позивачем у власність, оскільки відповідно до абзацу 12 статті 4 Земельного кодексу України, статті 6 Водного кодексу України та частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" водні об`єкти є виключною власністю народу України та можуть передаватися тільки в користування. Доказів на підтвердження належності позивачу спірної земельної ділянки на будь-якому іншому правовому титулі останнім не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12. Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Аргументи учасників справи
Доводи позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)
13. Відповідно до статті 17 Закону України "Про приватизацію державного майна", статті 12 Закону України "Про господарські товариства" позивач з дати державної реєстрації його Статуту - 17.07.1999 є власником майна - ставку №10-б, переданого до його статутного фонду засновником - державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області згідно з наказом від 28.05.1999 №1055-П. Отже, позивач є власником спірної земельної ділянки, яка законно була передана до його статутного фонду під час приватизації Черкаської рибоводно-меліоративної станції. 
13.1. Звенигородська РДА не мала повноважень щодо передачі в оренду ФОП     Чередніченку Б.П. спірної земельної ділянки, яка є власністю позивача. При цьому одночасно зі ставом 10-б позивачу було передано також складову частину об`єкту нерухомого майна - гідротехнічну споруду, якою також незаконно користується відповідач-1.
Заяви з процесуальних питань
14. 05.02.2020 до Верховного Суду надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю забезпечення явки представника в судове засідання.
14.1. Розглянувши вказане клопотання, Верховний Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту статей 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, у Верховного Суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи. Крім того, відповідно до ухвали Верховного Суду від 19.12.2019 явка сторін не визнавалася обов`язковою. Отже, Верховний Суд вважає можливим розгляд касаційної скарги за відсутності представника позивача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Позиція Верховного Суду
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
15. Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
16. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
17. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
18. За приписами частин 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення з даним позовом) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною, застосуванням інших, передбачених законом, способів.
19. Звертаючись із даним позовом, предметом якого є визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору оренди та витребування з володіння відповідача-1 земельної ділянки, позивач стверджував про набуття ним ще в 1999 році права власності на водний об`єкт - ставок №10-б внаслідок передачі цього майна до його статутного фонду на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 28.05.1999 №1055-П. Указана обставина на переконання позивача автоматично свідчить про набуття ним і права власності на земельну ділянку під вказаним водним об`єктом, яка незаконно, в порушення права власності позивача, передана в користування відповідачу-1.
20. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, Верховний Суд насамперед зауважує, що чинне станом на 1999 рік законодавство відрізняло водний об`єкт та земельну ділянку водного фонду (на якій розташований водний об`єкт) як окремі об`єкти речових прав та, відповідно, встановлювало окреме законодавче регулювання правового статусу водних об`єктів та земельних ділянок під ними, а також визначало окремий порядок набуття речових прав на таке майно. 
21. Так, відповідно до частини 1 статті 78 Земельного кодексу України (тут і надалі - у редакції, чинній станом на 1999 рік) до земель водного фонду належать землі, зайняті ріками, озерами, водоймами, болотами, гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами, а також землі, виділені по берегах водойм під смуги відведення.
22. Частинами 2, 3 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.
23. Одночасно в частині 4 статті 4 Земельного кодексу України було встановлено пряму заборону передачі у колективну та приватну власність земель водного фонду, за винятком невеликих (до 3 гектарів) ділянок водойм і боліт, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.
24. Натомість правовий статус водних об`єктів урегульований положеннями Водного кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній станом на 1999 рік)  статтею 3 якого передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти.
25. Згідно зі статтею 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування. Народ України здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві Ради народних депутатів. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам державної виконавчої влади.
26. Отже, законодавство, чинне станом на момент прийняття наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 28.05.1999 №1055-П (який позивач визначає в якості правової підстави набуття права власності на водний об`єкт) виключало можливість передачі водного об`єкта в колективну та приватну власність.
27. При цьому частиною 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (у чинній на момент прийняття наказу ФДМУ редакції) водні ресурси та інші природні ресурси, які є об`єктами права власності Українського народу, було віднесено до об`єктів загальнодержавного значення, які не підлягають приватизації, а згідно зі статтею 6 Водного кодексу України державний орган приватизації -  Фонд державного майна України взагалі не наділений повноваженнями щодо розпорядження водними об`єктами.
28. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зазначає, що майно - ставок 10-б, передане позивачу на підставі відповідного наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, є водним об`єктом і міг надаватися виключно в користування, а розпорядження таким об`єктом права власності народу України взагалі не належало до повноважень державного органу приватизації.
29. Крім того, спірна земельна ділянка водного фонду з кадастровим номером 7121288800:02:003:0069 має загальну площу 11,2560 га, з якої 11,1026 га ставок та 0,1531 га гідротехнічна споруда. У зв`язку з чим така земельна ділянка водного фонду ні за яких умов не могла бути передана в колективну та приватну власність внаслідок прямої законодавчої заборони на таку передачу (частина 4 статті 4 Земельного кодексу України).
30. Таким чином, позивач в силу прямої законодавчої заборони не набув і не міг набути речове право власності ні на водний об`єкт (ставок 10-б), ні на розташовану під ним земельну ділянку водного фонду площею 11,2560 га. 
31. При цьому Верховний Суд враховує, що у зв`язку з припиненням діяльності Черкаської рибоводно-меліоративної станції право постійного користування такої юридичної особи земельною ділянкою загальною площею 45,4737 га було припинено в 2005 році з одночасною передачею частини цієї земельної ділянки в користування ФОП Чередніченко Б.П. за відповідним розпорядженням Звенигородської РДА, яка діяла в межах повноважень, визначених в статті 17 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття вказаного розпорядження).
32. У зв`язку з чим обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про не доведення позивачем наявності у нього речового права на майно, за захистом якого він звернувся до суду.
33. З огляду на вищенаведене доводи касаційної скарги в пункті 13 Постанови Верховний Судом відхиляються, як безпідставні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
34. За результатами касаційного перегляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Суд не вбачає.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаська рибоводно-меліоративна станція" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 вересня 2019      року і рішення Господарського суду Черкаської області від 19 жовтня 2018 року у справі № 925/533/18 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                         Міщенко І.С.
Судді                                                                                                      Берднік І.С.
                                                                                                        Мачульський Г.М.