ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 лютого 2020 року           справа № 200/8906/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., секретар судового засідання - Сізонов Є.С., за участю представника позивача Онищенко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року (повний текст складено 15 листопада 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/8906/19-а (суддя в 1 інстанції - Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,-

                                                     В С Т А Н О В И В:  

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 червня 2019 року № 0007951302 про визнання грошового зобов`язання з податку доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 318529,47 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 254823,58 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63705,89 грн., № 0008021302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340 грн. за платежем: податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, № 0007911302 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальній сумі 26544,12 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 21235,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5308,82 грн., № 0007971302 про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 353921 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 283137 грн., за  штрафними (фінансовими) санкціями - 70784 грн., № 0007981302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 170 грн. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), № 0007991302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1190 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції, визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 06 червня 2019 року № Ф-0007541302 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 137602,08 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в період з 13.05.2019 року по 17.05.2019 року фахівцями ГУ ДФС у Донецькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка за результатами якої складено акт від 24 травня 2019 року № 508/05-99-13-02/ НОМЕР_1 . На підставі висновків перевірки ГУ ДФС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення-рішення від 13 червня 2019 року: № 0007951302 про визначення грошового зобов`язання з податку доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній 318529,47 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 254823,58 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63705,89 грн.; № 0008021302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340 грн. за платежем: податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; № 0007911302 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальній сумі 26544,12 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 21235,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5308,82 грн.; № 0007971302 про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 353921 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 283137 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 70784 грн.; № 0007981302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 170 грн. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг); № 0007991302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1190 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції та вимога від  06 червня 2019 року № Ф-0007541302 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 137602,08 грн. Позивач зазначав про порушення порядку проведення перевірки, а саме не отримання наказу ГУ ДФС у Донецькій області № 705 від 11.04.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідно до п. 20.1 ст. 20, п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, тобто, всупереч вимогам Податкового кодексу України, а саме п. 78.4 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79, не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку зазначеної перевірки.
Щодо суті встановлених порушень позивач зазначав, що висновки про заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності на загальну суму 254823,58 грн. за 2018 рік. Перевіряючими під час перевірки був визначений загальний оподаткований дохід в сумі 1415686,59 грн. за 2018 рік згідно митних декларацій, що є абсолютно безпідставним. Митна декларація ніяк не може вважатися документом, що відображає дохід особи-декларанта/експортера. Позивач вважає, що саме по випискам банку перевіряючи повинні були встановити дохід за перевіряємий період.
Щодо висновків про заниження  військового збору на загальну суму 21235,30 грн. за 2018 рік. Позивач зазначав, що нарахування військового збору в сумі 21235,30 грн. є неправомірним, оскільки об`єктом оподаткування збором був визначений перевіряючими не дохід в розумінні п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 та п. 177.2 ПКУ, а загальна вартість товару в митних деклараціях.
Щодо висновків перевірки про заниження податку на додану вартість на загальну суму 283137 грн. за вересень, жовтень, листопад 2018 року. З метою здійснення підприємницької діяльності позивачем укладено зовнішньоекономічний експортний контракт № 27.02.18 р. з ООО «КЕРАМЫЧ», Росія, м. Бєлгород щодо продажу керамічних виробів в асортименті згідно специфікацій. Статтею 195 Податкового кодексу України визначені операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою, а саме за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України в т.ч. у митному режимі експорту. В даному випадку, контракт з ООО «КЕРАМЫЧ» є експортним, вивезення товарів-керамічних виробів за межі митної території України підтверджено митними деклараціями, що підтверджується актом перевірки.
Щодо висновків про заниження бази нарахування з єдиного соціального внеску на загальну суму 670140 грн. за 2018 рік, в результаті чого донараховано ЄСВ на загальну суму  137602,08 грн. Позивач зазначав, що на час прийняття спірної вимоги згідно приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» він звільнений від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону. 
Крім того позивач зазначав, що в акті перевірки відображено про те, що його як платника єдиного податку 2 групи було виключено з Реєстру платників єдиного податку з 01.01.2018 року, в зв`язку з перевищенням обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи. Однак, при цьому зроблене посилання лише на службову записку № 438/05-99-13-02-27 від 05.02.2019 року, а не на відповідне рішення контролюючого органу. В той час, як за приписами п. 299.10 ст. 299 ПКУ реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 200/8906/19-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 червня 2019 року № 0007951302 про визнання грошового зобов`язання з податку доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 318529,47 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 254823,58 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63705,89 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 червня 2019 року № 0007911302 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальній сумі 26544,12 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 21235,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5308,82 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 червня 2019 року № 0007971302 про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 353921 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 283137 грн., за  штрафними (фінансовими) санкціями - 70784 грн.; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 06 червня 2019 року № Ф-0007541302 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 137602,08 грн.; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області судовий збір в розмірі 8365 гривень 97 копійок.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що повідомлення та копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено на податкову адресу позивача поштою з повідомленням про вручення за № 875550225661015.04.2019 року, в порядку, визначеному статтею 42 ПКУ, яке отримано за довіреністю 20.04.2019. Також відповідач зазначає, що відповідно до Акта документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 № 66/05-99-13-02-17/ НОМЕР_1 від 23.01.2019, у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку ІІ групи у 2017 році, контролюючим органом  було виключено з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2018 року відповідно до службової записки № 438/05-99-13-02-27 від 05.02.2019 року та рішення про анулювання платника єдиного податку № 122/05-99-47-10-НОМЕР_1 від 07.02.2019. 
Актом перевірки встановлено, що загальний оподатковуваний дохід в періоді, що перевіряється, при порівнянні з митними деклараціями по СОПП ОСОБА_1 склав 1415686,59 грн., в тому числі по періодам: вересень 2018 року - 441418,77 грн., жовтень 2018 року - 852177,76 грн., листопад 2018 року - 122090,07 грн., а саме: в період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. в порушення пп. 16.1.2, пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16, абз. а) п. 176.1 ст. 176, п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України в результаті неналежного ведення обліку доходів, для яких встановлена обов`язкова форма обліку, занижено суму загального оподатковуваного доходу у сумі 1415686,59 грн., що підтверджується митними деклараціями.
Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу за результатами перевірки за період з 01.01.2018 по 15.02.2019 встановлено його заниження на суму 1415686,59 грн. В зв`язку з встановленням порушення пп. 16.1.2, пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, абз. а) п. 176.1 ст. 176, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижена сума податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності всього у сумі 254823,58 грн.
Крім того, за період з 01.01.2018 р. по 15.02.2019 р. ОСОБА_1 податкові декларації про майновий стан і доходи до Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області не надавав. В зв`язку з встановленням заниження позивачем чистого оподаткованого доходу на загальну суму 1415686,59 грн.  у зв`язку з чим  відповідно  занижено  об`єкт оподаткування  військовим збором, чим порушено  вимоги  підпункту 16.1.2, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 161 підрозділу 10 розділу XX  Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження суми військового збору від провадження підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 21235,30  грн.
Також позивачем в порушення пп. 16.1.4  п. 16.1 ст. 16, абз. а) п.185.1 ст.185, абз. б) п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України перевищено обсяг доходу за 12 місяців 2017 року, визначеного для платників єдиного податку другої групи, з 01.01.2018 року в зв`язку з не переходом на застосування ставки єдиного податку, визначеного для платників єдиного податку іншої групи, не переходу на сплату інших податків і зборів, не реєстрації платником ПДВ позивачем, призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 283137 грн.
В період з 01.01.2018 ОСОБА_1 повинен був перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, та здійснювати господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст. 177 Податкового Кодексу України. 
Позивачем в порушення  п. 4 ч. 2 ст. 6, абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 8 розділу ІІ, п. 2 розділу ІІІ, п. 10, 11 розділу ІV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування подано не за встановленою формою звітність щодо єдиного внеску, а саме: річний звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік та ліквідаційний звіт за 2019 рік, були подані з  таблицею 1 додатка 5, як фізична особа, яка здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, замість звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018-2019 роки з таблицею 1 додатка 5, як фізична особа, яка здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, та які відповідно до п. 8 розділу ІІ Порядку не вважаються звітами і вважаються такими, що не подавалися. 
В зв`язку з заниженням позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік, перевіркою встановлено, в порушення пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464, занижена база нарахування єдиного внеску на загальну суму 625464 грн. в результаті чого донараховано єдиного внеску на загальну суму 137602,08 грн.
В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи підприємця 30.04.2015 року включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 2 277 000 0000 028379; 15.02.2019 року був внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою -підприємцем. Основний вид діяльності: неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 47.89). Як фізична особа - підприємець перебував на податковому обліку в Слов`янсько-Лиманському управлінні Головного управління ДФС у Донецькій області.
Податковим органом на підставі наказу № 705 від 11.04.2019 року, повідомлення  від 11.04.2019 року № 170/10-05-99-13-02 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка самозайнятої особи - платника податків ОСОБА_1 , щодо  своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 року по 15.02.2019 року, обчислення та сплати єдиного внеску на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 року по 15.02.2019 року. За результатами якої складено акт від 24 травня 2019 року за № 508/05-99-13-02/ НОМЕР_1 (том 1, арк.справи 17-52).
Актом перевірки встановлені наступні порушення:
1) пункту 44.3 та пункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Розділу II Податкового кодексу України в частині незабезпечення надання до перевірки всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС - СОПП ОСОБА_1 до перевірки не надані  всі первинні  документи;
2) пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України, п.8.4 розділу VІІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 562/20300, в частині неподання Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма № 20-ОПП, Додаток 10 Порядку № 1588);
3) підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16,  підпункту 49.18.2, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.5 статті 177, абз. в) п. 176.1 ст. 176 Податкового Кодексу України, СОПП ОСОБА_1 не надані до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік та за  І квартал 2019 року (термін надання 11.02.2019 та 10.05.2019 відповідно);
4) підпункту 16.1.2, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункту 167.1 статті 167, абзацу а) пункту 176.1 статті 176, пунктів 177.1, 177.2 статті 177  Податкового кодексу України, в результаті чого занижена сума податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності всього у сумі 254823,58 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 254823,58 грн.;
5) підпункту 16.1.2, підпункту16.1.4 пункту16.1 статті 16,  підпункту168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту «а» пункту 176.1 статті176,  пункту 161 підрозділу 10 розділу XX  Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору від здійснення  діяльності за період, що перевірявся, на загальну суму 21235,30  грн., у тому числі за 2018 рік на суму 21235,30 грн.;
6) пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI: занижена база нарахування єдиного внеску на загальну суму 670140,00 грн., у тому числі за 2018 рік, в результаті чого  донараховано єдино внеску на  загальну суму 137602,08 грн., у тому числі за 2018 рік на суму 137602,08 грн.;
7) підпункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України - неподання у строки та у випадках, передбачених Податковим кодексом України, заяви для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, як платника податку на додану вартість;
8) підпункту 16.1.4  пункту 16.1 статті 16, абзацу а) пункту 185.1 статті 185, абзацу б) пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового Кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму  283137 грн., в тому числі  по періодам:  за вересень 2018 року - 88 284 грн., за жовтень 2018 року - 170 435 грн., за листопад 2018 року - 24 418 грн.;
9) пункту 4 частини 2 статті 6, абзацу 5 частини 8 статті 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 8 розділу ІІ, п. 2 розділу ІІІ, п.10, 11 розділу ІV Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України  23 квітня 2015 р. за № 460/26905 - подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску, а саме: річний звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік та ліквідаційний звіт за 2019 рік було подано з  таблицею 1 додатка 5, як фізична особа, яка здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування,  замість звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018-2019 роки з таблицею 1 додатка 5, як фізична особа, яка здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, та які відповідно до п. 8 розділу ІІ Порядку не вважаються звітами і вважаються такими, що не подавалися.
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Донецькій області прийняті наступні податкові повідомлення - рішення від 13 червня 2019 року:
-          № 0007951302 про визначення грошового зобов`язання з податку доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній 318529,47грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 254823,58грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63705,89грн.;
-          № 0008021302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 340 грн. за платежем: податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
-          № 0007911302 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальній сумі 26544,12грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням- 21235,30грн., за штрафними ( фінансовими) санкціями - 5308,82грн.;
-          № 0007971302 про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 353921грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням- 283137 грн., за штрафними ( фінансовими) санкціями - 70784 грн.;
-          № 0007981302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 170 грн. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг);
-          № 0007991302 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1190 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції. (т.с. 1 а.с. 53-63, т.с. 2 а.с. 42-44)
Також 06 червня 2019 року була прийнята вимога № Ф-0007541302  про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 137602,08 грн. (том 1, арк.справи 64).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. (пункт 75.1.2. статті 75 ПК України)
Стаття 78 ПКУ визначає порядок проведення документальних позапланових перевірок.
Відповідно до п.78.1 ст.78 ПКУ документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності підстав, встановлених цією нормою, в т.ч у разі припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (п.п. 78.1.7  п. 78.1. ст. 78).
За приписами пункту 78.4 ст. 78 Податкового кодексу про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Згідно п. 42.2. ст. 42 ПКУ документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Щодо суті порушень які встановлені в ході проведення перевірки судом встановлено наступне. 
Як вбачається з акту перевірки, перевірка була проведена на підставі інформації з бази даних: АІС «Податковий блок», АІС «Облік податків та платежів» (ТАХ), АРМів  «Митниця»,  «Земля», ІС «Підсистема РРО», «Стан», ЦБД ДРФО, «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» , «НАІС ДДАІ» МВС України тощо. Також був направлений запит від  06.02.2019 № 1201/7/05-99-13-02-26 до Донецької митниці ДФС, щодо надання інформації, та копій документального підтвердження, а саме: вантажно-митні декларації, сертифікати товару, зміст операції, її вартість та виробника експортованого товару, місто відправки товару та митного брокера від (отримано відповідь № 153317 від 12.02.2019 р.), отримано копії первинних документів, в яких зазначені перевізники які здійснювали перевезення ТМЦ. Також в акті зазначено, що надіслано службову записку до юридичного управління щодо розкриття банківської таємниці (№ 1902/05-99-13-02-27 від 17.05.2019 р.).
Крім того в акті перевірки зазначено, що СОПП ОСОБА_1 документи для проведення перевірки не надані.
Колегія суддів зазначає, що позапланова документальна перевірка була проведена на підставі митних декларацій.
Доказів того, що ГУ ДФС у Донецькій області звертався до позивача, щодо надання документів для проведення перевірки, окрім направлення поштою повідомлення про проведення перевірки суду не надано.
Також колегією суддів встановлено, що на підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 № 66/05-99-13-02-17/ НОМЕР_1 від 23.01.2019, відповідно до службової записки № 438/05-99-13-02-27 від 05.02.2019 року, відповідно до п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України, з 01.01.2018 року контролюючим органом виключено позивача з реєстру платників єдиного податку та переведено на загальну систему оподаткування. 07.02.2019 податковим органом прийнято рішення № 122/05-99-47-10-НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платником єдиного податку ОСОБА_1 . Позивачем зазначене рішення не оскаржувалось. Також на підставі висновків даного акту перевірки були складені податкові повідомлення - рішення, зокрема № 0002151302 від 06.02.2019 р. яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 510 грн., яке позивачем не оскаржувалось (том 1, арк.справи 159-161, том 2, арк.справи 6-28, 41). 
Щодо спірних податкових повідомлень - рішень та вимоги про сплату боргу (недоїмки) якими визначені податкові зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з акту перевірки, правильність визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за  період з 01.01.2018 по 15.02.2019 р., встановлено в ході перевірки на підставі митних декларацій. Митна декларація № 001796 від 27.03.2018 на загальну суму - 241816,87 грн. (або 524037,00 рос. руб.), курс валюти відповідно митної декларації - 0,4614500 грн. Митна декларація № 001843 від 29.03.2018 на загальну суму - 199601,90 грн. (або 435109,00 рос. руб.), курс валюти відповідно митної декларації - 0,45874000 грн. Митна декларація № 001992 від 03.04.2018 на загальну суму - 154865,67 грн. (або 339112,00 рос. руб.), курс валюти відповідно митної декларації - 0,45668000 грн. Митна декларація № 002116 від 10.04.2018 на загальну суму - 376554,32 грн. (або 836713,00 рос. руб.), курс валюти відповідно митної декларації - 0,45004000 грн. Митна декларація № 002247 від 16.04.2018 на загальну суму - 320757,77 грн. (або 754245,00 рос. руб.), курс валюти відповідно митної декларації - 0,42527000 грн. Митна декларація № 003071 від 21.05.2018 на загальну суму - 122090,06 грн. (або 289217,00 рос. руб.), курс валюти  відповідно митної декларації - 0,42214000 грн. 
За даними перевірки загальний оподатковуваний дохід в періоді, що перевірявся, при порівнянні з митними деклараціями склав 1415686,59 грн.
В зв`язку з чим податковим органом зроблено висновок що в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в порушення пп. 16.1.2, пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, абз. а) п. 176.1 ст. 176, п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України в результаті неналежного ведення обліку доходів, для яких встановлена обов`язкова форма обліку, занижено суму загального оподатковуваного доходу у сумі 1415686,59 грн.
Відповідно до п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентовано  статтею 177 ПКУ.
Згідно п.177.2 ст.177 ПКУ об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Виходячи з норм Податкового кодексу України, для визначення чистого доходу фізичної особи - підприємця враховується його дохід у вигляді виручки у грошовій та негрошовій формах.
Під час проведення перевірки, податковим органом був визначений загальний оподаткований дохід в розмірі 1415686,59 грн. тільки згідно митних декларацій. 
Колегія суддів зазначає, що пунктом 46.1. ст. 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Відповідно до п. 20 ст. 4 Митного кодексу України визначено, що митна декларація це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.
З урахуванням того, що податковим органом була проведена документальна перевірка, предметом якої  є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Колегія суддів зазначає, що під час проведення документальних перевірок контролюючи органи перевіряють показники платників податків, відображених в податкових деклараціях, досліджують первинні бухгалтерські документи для встановлення повноти, правильності нарахування податків і зборів. Тобто,  показники в податковій та митній деклараціях щодо отриманого доходу, витрат, об`єму експорту товару, тощо підлягають перевірці. Митна декларація відображає загальну вартість поставленого товару, а не отриманий дохід. А відтак, не є підставою для визначення чистого доходу платника податків.
Таким чином податковий орган безпідставно визначив суму оподаткованого доходу в сумі 1415686,59 грн. та визначив грошове зобов`язання з податку доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальній 318529,47грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 254823,58грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 63705,89 грн. З урахування вищезазначеного податкове повідомлення - рішення № 0007951302 від 13.06.2019 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Актом перевірки встановлено, що позивач, в порушення пп.16.1.4  п. 16.1 ст. 16, абз. а) п.185.1 ст.185, абз. б) п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України в зв`язку з перевищення обсягу доходу за 12 місяців 2017 року, визначеного для платників єдиного податку другої групи, з 01.01.2018 року не перейшов на застосування ставки єдиного податку, визначеного для платників єдиного податку іншої групи та не перейшов на сплату інших податків і зборів, не зареєструвався платником ПДВ, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в період з 01.01.2018 р. по 15.02.2019 р. в сумі  283137 грн., в тому числі по періодам: вересень 2018 року - 88284 грн., жовтень 2018 року - 170435 грн., листопад 2018 року - 24418 грн. що підтверджується митними деклараціями.
Відповідно до пп.16.1.4  п. 16.1 ст. 16 ПКУ платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом. 
Операції що є об`єктом оподаткування ПДВ визначені п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, це операції з :
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. 
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до п.187.1. ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку-дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).  
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни). 
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. 
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу визначено розмір ставок податку, а саме ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків.
Статтею 195 Податкового кодексу України визначені операції, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою, а саме за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України в т.ч. у митному режимі експорту. Товари  вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України. ( п.195.1)
Як встановлено з матеріалів справи, між позивачем ФОП ОСОБА_1 (продавець) та ООО «КЕРАМЫЧ», Росія, м. Бєлгород (покупець), укладено контракт № 27.02.18, предметом даного договору є поставка керамічних виробів згідно специфікацій. Валюта контракту: рублі Російської Федерації. Ціна товару вказана в специфікаціях. Загальна сума контракту визначена 20000000 рос. руб., умови оплати за кожну партію товару, протягом 90 днів від дати поставки товару у розмірі 100%, шляхом  банківського переказу на реквізити вказані в п. п.12. Контракту. На виконання умов даного контракту у період з 27.03.2018 року по 21.05.2018 року товар був відправлений на адресу покупця, що підтверджується вантажно-митними деклараціями: № 001796 від 27.03.2018 року на суму 241816,87 грн. (або 524037,00 рос. руб); № 001843 від 29.03.2018 р. на 199601,90 грн. (або 435109 рос. руб); № 001992 від 03.04.2018 р. на 154865,67 грн. (або 339112.00 рос. руб); № 002116 від 10.04.2018 року на 376554,32 грн. (або 836713 рос. руб); № 002247 від 16.04.2018 року на 320757,77 грн. (або 754245,00 рос. руб); № 003071 від 21.05.2018 року на 122090,06 грн. (або 289217 рос. руб). (том 1, арк.справи 65-115). 
В даному випадку, контракт № 27.02.18 укладений позивачем з ООО «КЕРАМЫЧ» є експортним, вивезення товарів-керамічних виробів за межі митної території України підтверджено вище переліченими митними деклараціями, що також відображено в акті перевірки. Колегія суддів зазначає, що операції щодо поставки товару в даному випадку підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою. 
Крім того відповідач, визначаючи суму зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 283137 грн., виходив з загальної суми визначного відповідачем оподаткованого доходу позивача в сумі 1415686,59 грн., яка визначена відповідачем безпідставно  без дослідження первинних бухгалтерських документів для встановлення повноти, правильності нарахування податків і зборів.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно визначені податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 283137 грн., таким чином податкове повідомлення - рішення №0007971302 від 13.06.2019 про збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 353921грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 283137 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 70784 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Перевіркою встановлено, що у порушення пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464 СОПП ОСОБА_1 , занижена база нарахування єдиного внеску на загальну суму 625464 грн., у тому числі за 2018 рік, в результаті чого  донараховано єдино внеску на загальну суму 137602,08 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 137602,08 грн. В зв`язку з чим податковим органом 06 червня 2019 року сформовано вимогу № Ф-0007541302 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 137602,08 грн.
Пунктом 4 частини 1 статі 4 Закону України № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України  № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. 
Відповідно до  частини 3 статі 7 Закону № 2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі Інструкція № 449) в редакції, що діяла до 26.06.2018, обчислення сум єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.
Підпунктом 2 пункту 5 розділу IV Інструкції № 449 в редакції, що діяла до 26.06.2018, передбачено, що платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток). 
Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.
У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 3 розділу III Інструкції № 449, в редакції, що діє з 26.06.2018 для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.
У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем в рамках даної документальної перевірки на підставі митних декларації встановлено позивачу загальний оподатковуваний дохід за 2018 рік в суму 1415686,59 грн. в зв`язку з чим податковим органом самостійно було донараховано з урахуванням максимальної величини єдиний внесок за 2018 рік на загальну суму 670140 грн. та донараховано єдиний внесок за 2018 рік на суму 137602,08 грн. 
Оскільки сума недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 137602,08 грн. визначена відповідачем з загальної суми оподаткованого доходу позивача в сумі 1415686,59 грн., яка визначена відповідачем безпідставно без дослідження первинних бухгалтерських документів для встановлення повноти, правильності нарахування податків і зборів. Колегія суддів  вважає, що відповідачем неправомірно визначена недоїмка з єдиного внеску в сумі 137608,08 грн., таким чином вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0007541302 від 06.06.2019 р. про сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 137608,08 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
В ході перевірки встановлено заниження СОПП ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу на загальну суму 1415686,59 грн., в зв`язку з чим відповідно занижено об`єкт оподаткування військовим збором, чим порушено вимоги підпункту 16.1.2, підпункту16.1.4 пункту16.1 статті 16,  підпункту168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 161 підрозділу 10 розділу XX  Податкового кодексу України, у результаті чого встановлено заниження суми військового збору від провадження підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 21235,30  грн., в тому числі за 2018 рік в сумі 21235,30 грн.
Згідно із пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Підпунктом 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу.
Підпунктом 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. (п. 163.1 ст. 163 ПК України)
Ставка збору становить 1,5 відсотки від об`єкту оподаткування.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою визначеною пп.1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПКУ.
Відповідно до пп. 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та у спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем самостійно в рамках даної документальної перевірки на підставі митних декларації встановлено позивачу загальний оподатковуваний дохід за 2018 рік в суму 1415686,59 грн. в зв`язку з чим було встановлено заниження суми військового збору від провадження підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 21235,30  грн. 
Оскільки сума військового збору від провадження підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 21235,30 грн. визначена відповідачем з загальної суми оподаткованого доходу позивача в сумі 1415686,59 грн., яка визначена відповідачем безпідставно без дослідження первинних бухгалтерських документів для встановлення повноти, правильності нарахування податків і зборів, тому колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно визначена сума військового збору від провадження підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 21235,30 грн.,  таким чином податкове повідомлення - рішення від 13.06.2019 № 0007911302 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальній сумі 26544,12грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 21235,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5308,82грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо;  з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. 
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Також колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного перегляду. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                         
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 200/8906/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 200/8906/19-а - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                       А.В. Гайдар

Судді                                                                                                             Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                          І.В. Сіваченко