ПОСТАНОВА
Іменем України

23 січня 2020 року 
Київ
справа №826/11933/17
адміністративне провадження №К/9901/48535/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні  касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року (суддя Аблов Є.В.)  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2018 року (колегія у складі суддів: Федотова І.В., Літвінової Н.М., Сорочка Є.О.)  у справі № 826/11933/17 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач порушив строк направлення податкового повідомлення-рішення. Крім того, на думку позивача, транспортний податок належить до місцевих податків і не може встановлюватись Верховною Радою України, а місцеві ради не приймали та не оприлюднювали відповідного рішення.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 30 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2018 року, в задоволенні позову відмовив.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобов`язання у розмірі 25 000,00 грн. 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
У відзиві на касаційну скаргу податковий орган заперечує проти вимог касаційної скарги та вважає їх безпідставними, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивачу на праві власності належить легковий автомобіль марки Lande Rover, модель Range Rover, 2014 року випуску, об`єм двигуна 4999 см3, середньоринкова вартість - 2693667,76 грн.
Податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2017 року № 86930-13, яким відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України визначену суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 грн.
Право власності на автомобіль, його модель, рік випуску та вартість не є спірними між сторонами.
Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. 
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 10.3 статті 10, пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору. Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3, пункту 12.5 статті 12, статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Отже, місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок та вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і у яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюднено до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, у якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). У іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що транспортний податок у місті Києві установлено та відповідне Положення про транспортний податок затверджено рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629». 
Рішенням Київської міської ради від 22 грудня 2016 року №791/1795 до указаного Положення внесено зміни, з урахуванням яких, зокрема, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 цього Положення (пункт 4.1 Положення).
Пунктом 4 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що незалежно від того, що останні зміни до Положення про транспортний податок внесені рішенням Київської міської ради від 22 грудня 2016 року №791/1795, ця обставина не перешкоджає застосуванню цього Положення контролюючим органом при визначенні позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік у розмірі 25000,00 грн.
Положеннями підпунктів 267.6.1 та 267.6.2 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що направлення спірного податкового повідомлення-рішення відбулось 12 серпня 2017 року, тобто поза межами установленого законодавством терміну - 1 липня 2017 року. Проте складено податкове повідомлення-рішення  29 червня 2017 року, тобто в межах вказаного строку.
Несвоєчасне направлення оскаржуваного повідомлення-рішення відповідач обґрунтував перебоями в роботі ПАТ «Укрпошта» після кібератаки на його комп`ютерну систему, що відбулася 27 червня 2017 року. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відомості про вказані обставини розміщені на веб-сайті ПАТ «Укрпошта». Позивач в касаційній скарзі не ставить під сумнів існування перебоїв в роботі ПАТ «Укрпошта» у вказаний період.
З урахуванням зазначеного, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що несвоєчасне направлення відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, не може бути самостійною підставою для визнання його протиправним.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про визначення позивачу податкового зобов`язання у розмірі 25 000,00 грн. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1  ст. 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. ст.  341,  345,  349,  350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2018 року  у справі № 826/11933/17 залишити в силі.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду