ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2755/20 Справа № 200/13105/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Страхова компанія "ЮНІВЕС", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и л а:

       У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ "Страхова компанія "Страхова компанія "ЮНІВЕС", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
       Вказувала, що 20 лютого 2018 року сталася ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який застрахований в ПАТ «СК «ЮНІВЕС», та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 , який є її чоловіком та власником автомобіля. В результаті ДТП вона, як пасажир, отримала тілесні ушкодження, а автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , отримав значні механічні пошкодження.
       Зазначала, що постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2018 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні даного ДТП.
       Вказувала також, що з метою визначення розміру матеріальної шкоди вона звернулася до судового експерта-автотоварознавця та висновком якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля складає 59 221,72 грн. без урахування втрати товарної вартості, а з урахуванням ВТВ 78 067,75 грн. Таким чином ВТВ складає 18 846,03 грн. Витрати за складання даного висновку склали 2 000 грн.
       З метою отримання страхового відшкодування вона звернулась із відповідною заявою та певним пакетом документів, включаючи висновок експерта, до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», на що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплатило їй страхове відшкодування в розмірі 29 798,18, без урахування ПДВ, а згодом доплатила ще 6 925,64 грн. Таким чином, різниця матеріальної шкоди, яка не покрита страховою компанією, становить 22 497,90 грн.
       Окрім цього, позивач посилалась на те, що страхова компанія повинна виплатити їй матеріальні збитки за послуги стоянки 120 грн. та евакуатора в розмірі 1 000 грн., пеню в розмірі 918,18 грн. та 3 % річних в розмірі 79,59 грн., а всього 24 615,67 грн. Також позивач, внаслідок ДТП, отримала тілесні ушкодження та вартість її лікування склала 868,70 грн., шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 868,70 грн., моральну шкоду в розмірі 86,87 грн., пеню в розмірі 132,09 грн., 77,55 грн. 3% річних за шкоду, заподіяну здоров`ю та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. 
       Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд стягнути:
- з ПраТ «СК «ЮНІВЕС» на її користь матеріальну шкоду у загальному розмірі 28 583 грн.58 коп., яка складається з 22 497 грн.90 коп., що є різницею між виплаченою страховою виплатою та розміром матеріального збитку, 120 грн. витрати на послуги стоянки, 1 000 грн. витрати на евакуатор, 918 грн. 18 коп. пені за прострочення виплати шкоди заподіяної майну, 79 грн. 59 коп. - три відсотки річних, згідно ст.625 ЦК України, за шкоду заподіяну майну, 868 грн.70 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, 868 грн.70 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого, 86 грн.87 коп. - відшкодування моральної шкоди за шкоду заподіяну здоров`ю, 132 грн.09 коп. - прострочення виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, 11 грн.55 коп. - три відсотки річних згідно ст.625 ЦК України, витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 2 000 грн.;
       - з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду у загальному розмірі 22 194 грн.03 коп., яка складається із розміру втрати товарної вартості авто "КІА Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 18 846 грн. 03 коп. згідно з висновком №5520/1 експертного дослідження, витрат послуг експерта у розмірі 2 000 грн., витрат по оплаті діагностики ТЗ після ДТП у розмірі 348 грн.00 коп., витрат по оплаті правової допомоги у розмірі 2 000 грн;
       - з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 18 615 грн.00 коп.;
       - з ОСОБА_1 та ПраТ «СК «ЮНІВЕС» на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати у розмірі 1.409 грн.60 коп.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 22 497,90 грн., витрати по оплаті послуг експерта автотоварознавця 2 000 грн., витрати по оплаті діагностики КТЗ 348 грн., моральну шкоду у розмірі 4 000 грн., судовий збір у розмірі 1 409,60 грн, а всього 30 255,50 грн.
       В решті позову - відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині відмови в задоволені позовних вимог до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС" скасовано.
       Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" на корить ОСОБА_2 шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 868,70 грн., шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 868,70 грн., витрати за послуги стоянки у розмірі 120 грн. та послуги евакуатора 1 000 грн., а всього 2 857,40 грн.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою змінено з 22 497,90 грн. на 22 278,26 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яка складається із розміру втрати товарної вартості в розмірі 18 846, 03 грн.
       Стягнуто із ПрАТ "Страхова компанія "ЮНІВЕС" на корить ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.
       В решті рішення суду залишено без змін.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного:
       - дії позивача щодо вибору найбільш вигідної вартості збитків серед трьох складених експертних висновків, щодо оцінки матеріального збитку автомобіля внаслідок ДТП, від 18 квітня 2018 року, 10 травня 2018 року, 30 травня 2018 року свідчать про зловживання з боку позивача процесуальними правами;
       - цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» згідно з договором страхування №АМ1240959 від 02 липня 2017 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну за полісом №АМ1240959 складає 100 000 грн., страховий поліс повністю покриває витрати заявлені позивачем, судом безпідставно застосовано ст.1194 ЦК України;
       - суд першої інстанції визнав повною та достатньою виплату відповідача, в особі ПрАТ "СК "ЮНІВЕС", на користь потерпілої у розмірі 36 723 грн.82 коп. за звітом від 30 травня 2018 року, проте судом неправомірно з невідомих підстав при присудженні різниці в сумі виплат страхової та заподіювача шкоди використано вже інший висновок експерта на суму 59 221 грн. 72 коп.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 20 лютого 2018 року сталася ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який застрахований в ПАТ «СК «ЮНІВЕС», та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача та власником автомобіля. В результаті ДТП позивач, як пасажир, отримала тілесні ушкодження, а автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , отримав значні механічні пошкодження.
       Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2018 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні даного ДТП.
       З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до судового експерта-автотоварознавця та висновком якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля складає 59 221,72 грн., без урахування втрати товарної вартості, а з урахуванням ВТВ 78 067,75 грн. Таким чином, ВТВ складає 18 846,03 грн. Втрати за складання даного висновку склали 2 000 грн.
       Позивачем отримано суму страхового відшкодування від ПрАТ «СК «ЮВІНЕС» в розмірі 36 723,82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №52843 від 23 квітня 2018 року та № 27720 від 26 червня 2018 року, що також включає в себе матеріальні збитки за послуги стоянки 120 грн. та евакуатора в розмірі 1 000 грн.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ПрАТ «СК «ЮВІНЕС» виплатила суму страхового відшкодування в строки передбачені законом, майнова шкода, що пов`язана з відновлювальним ремонтом автомобіля, підлягає стягненню з винної особи у розмірі різниці між витратами позивача на відновлювальний ремонт автомобіля та виплаченим йому страховим відшкодуванням. Крім того, відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, суд стягнув з ОСОБА_1 витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця та 348 грн. витрати по оплаті за діагностику КТЗ, а також моральну шкоду у розмірі 4 000 грн.
       Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог до ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
       Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Відповідно до статей 9, 22-31, 35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
       Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Задовольняючи позов у частині стягнення з ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди, суд першої інстанції вірно виходив із того, що ОСОБА_1 своїми неправомірними діями завдала шкоду майну ОСОБА_2 , тому, враховуючи сплачену позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 36 723 грн.82 коп., місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою на підставі статті 1194 ЦК України. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що позивач обрав найбільш вигідну вартість збитків серед трьох складених експертних висновків щодо оцінки матеріального збитку автомобіля внаслідок ДТП від 18 квітня 2018 року, 10 травня 2018 року, 30 травня 2018 року, такі дії свідчать про зловживання з боку позивача процесуальними правами, колегія суддів не приймає, оскільки позивачем доведено фактичний розмір витрат на відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 59 002 грн.08 коп. (а.с.19-20,21,22), такий розмір підтверджується наданими позивачем квитанціями, актом виконаних робіт, рахунком-фактурою. 
       Разом з тим, розмір стягнутої з ОСОБА_1 шкоди не відповідає матеріалам справи, виходячи з того, що страховою компанією виплачено 36 723,82 грн. (а.с.25,26), а вартість ремонту пошкодженого автомобіля склала 59 002,08 грн. (а.с.19-20,21,22), а тому різниця між витратами позивача та виплаченим їй страховим відшкодуванням складає 22 278, 26 грн., а не як визначено судом першої інстанції 22 497,90 грн. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру суми, яка є різницею між витратами позивача та виплаченим їй страховим відшкодуванням з 22 497,90 грн. на 22 278,26 грн.
       Доводи апеляційної скарги про те, що цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ "СК «ЮНІВЕС» згідно з договором страхування №АМ1240959 від 02 липня 2017 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну за полісом №АМ1240959 складає 100 000 грн., страховий поліс повністю покриває витрати заявлені позивачем, судом безпідставно застосовано ст.1194 ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає.
       Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
       Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи - ОСОБА_1 , на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
       Разом з тим, судом першої інстанції при розгляді вимог позивача до ОСОБА_1 безпідставно відмовлено у стягненні матеріальної шкоди, яка складається із розміру втрати товарної вартості в розмірі 18 846, 03 грн.
       Відповідно до пункту 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати,яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
       Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика),вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
       Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
       Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
       Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
       Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
       Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
       Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
       Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
       Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
       Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-760цс15 від 16 грудня 2015 року.
       Вимогу про стягнення із винної сторони вартості втрати товарної цінності автомобіля у розмірі 18 846,06 грн. заявлено у даному позові із підтвердженням позовних вимог в цій частині висновком експертного дослідження №5520/1 від 10 травня 2018 року. У висновку зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування, відновлювального фарбування інших деталей, а також вказано величину втрати товарної вартості транспортного засобу. Крім того, про необхідність заміни та фарбування зазначено і у висновку страхової компанії.
       Виходячи з зазначеного, з ОСОБА_1 підлягає також стягненню ВТВ у сумі 18 846,03 грн.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою з 22 497,90 грн. на            22 278,26 грн. та скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення матеріальної шкоди, яка складається із розміру втрати товарної вартості, з наступним задоволенням вказаної вимоги, стягнувши з  ОСОБА_1  на користь позивача матеріальну шкоду, яка складається із розміру втрати товарної вартості в розмірі 18 846, 03 грн., в решті рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягає залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою змінити з 22 497,90 грн. на 22 278,26 грн.

       Скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, яка складається із розміру втрати товарної вартості та ухвалити в цій частині нове рішення.

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яка складається із розміру втрати товарної вартості в розмірі 18 846, 03 грн.

       В решті рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

               Головуючий:                                        Демченко Е.Л.

               Судді:                                                Куценко Т.Р.

                                                        Макаров М.О.