УХВАЛА

13 січня 2020 року 
Київ
справа №807/1396/16
адміністративне провадження №К/9901/1336/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Єресько Л. О., Кашпур О. В.,
перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №807/1396/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування наказу про звільнення та поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати накази про звільнення; поновити на службі та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня                     2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 30 серпня 2016 року №3048-о «Про звільнення працівників» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу зонального контролю управління власної безпеки Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас; визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 19 вересня 2016 року №3195-о «По особовому складу» в частині внесення змін до п. 1 абз. 1 наказу Державної фіскальної служби України від 30 серпня 2016 року №3048-о «Про звільнення працівників»; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу зонального контролю управління власної безпеки Головного управління ДФС у Закарпатській області з 07 вересня 2016 року; стягнуто з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 90437,80 грн. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць допущена до негайного виконання.
У поданій касаційній скарзі відповідач, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Посада публічної служби позивача не відноситься до переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №807/1396/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування наказу про звільнення та поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                             І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                  Л. О. Єресько
                                                                                                                           О. В. Кашпур