Постанова
Іменем України
 
29 листопада 2019 року
місто Київ
 
справа № 2-2062/11
провадження № 61-23154св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,
ВСТАНОВИВ:
І . ІСТОРІЯ СПРАВИ
ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернувся до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-2062/11 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності.
Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що у жовтні 2016 року він звернувся до архіву Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою про видачу копії рішення суду від 10 травня 2011 року у зазначеній справі, проте отримати копію судового рішення він не зміг, оскільки матеріали цивільної справи втрачені.
Харківська міська рада просила залишити без задоволення заяву про відновлення втраченого провадження, посилаючись на те, що відсутні підстави для відновлення втраченого провадження у справі.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року відновлено частково втрачене судове провадження у цивільній справі 
№ 2-2062/11 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в частині доказів у справі, які були предметом розгляду, та ухваленого у справі рішення від 10 травня 2011 року.
Оцінюючи зібрані у справі матеріали у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі є достатніми для часткового відновлення втраченого судового провадження у справі, а саме: в частині доказів у справі, які були предметом розгляду, та ухваленого у справі рішення від 10 травня 2011 року.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження відмовлено.
Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що зібраних матеріалів у справі недостатньо для відновлення втраченого провадження. Рішення суду, що містяться в матеріалах справи, належним чином не посвідчені. Крім того у матеріалах справи відсутні документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Відомості про те, що рішення переглядалося в апеляційній або касаційній інстанції, або було звернуто до виконання заявником не надано. З пояснень секретаря судових засідань, допитаного в суді першої інстанції, зміст судового рішення не встановлено. До Єдиного державного реєстру судових рішень заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011року внесено вже після порушення питання про відновлення втраченого провадження, а саме 25 січня 2017 року.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у червні 2017 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо відновлення втраченого судового провадження, зокрема правила статей 405, 407 ЦПК України 
(в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року). Зазначає, що апеляційний суд неповно дослідив обставини, на які посилалися сторони, не врахував показання секретаря судового засідання як свідка.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Харківська міська рада заперечувала проти задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, вважаючи касаційну скаргу необґрунтованою.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з відповіддю архіваріуса Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 січня 2017 року 14 квітня 2011 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності. Справа зареєстрована за № 2-2062/11 та передана на розгляд судді Жовтневого районного суду м. Харкова Макарову В. М. Відповідно до описів цивільних справ від 06 червня 2014 року № 29, № 30 та № 31 така справа на зберігання не передавалася.
У зібраних матеріалах для відновлення втраченого судового провадження наявний текст рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлову виробничу будівлю літ. «Б-2» на АДРЕСА_1 , загальною площею 908, 8 кв. м.
Як пояснив представник заявника, зазначене рішення ОСОБА_1 отримано у 2011 році після набрання ним чинності та з нього зроблена фотокопія. Копія рішення від 10 травня 2011 року, яка була отримана позивачем, втрачена.
Допитана у судовому засіданні як свідок секретар судового засідання ОСОБА_3 (після шлюбу 20 червня 2015 року змінила прізвище на ОСОБА_3 ), за участі якої відповідно до наданої копії рішення розглядалася справа, підтвердила той факт, що така справа розглядалася та надана їй для огляду копія рішення від 10 травня 2011 року підписана суддею Макаровим В. О.
Окрім цього, у зібраних матеріалах справи наявні копії документів, на підставі яких ухвалювалося рішення від 10 травня 2011 року, а саме: копії правовстановлюючих документів на спірні будівлі на ім`я ОСОБА_1 , копії технічних висновків від 2009 року щодо можливості експлуатації спірних будівель.
Апеляційним судом встановлено, що за відомостями Харківської міської ради, які не спростовані ОСОБА_1 , інвентаризаційна справа на об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 містить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31 серпня 2010 року № 27160589 на нежитлову будівлю літ. «Б-2», загальною площею 227, 8 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 , яка належить Відкритому акціонерному товариству «Південелектромонтаж». Площа спірної будівлі не відповідає технічним характеристикам, наявним у матеріалах інвентаризаційної справи. Відомості щодо правовстановлюючих документів на нежитлову будівлю головного корпусу літ «А-2», загальною площею 764, 1 кв. м, у матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 відсутні, будь-яка інформація щодо адміністративно-побутової будівлі літ. «Й-1», загальною площею 1 554, 30 кв. м, відсутня.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі 
В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що відновлення втраченого судового провадження є гарантією забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове відновлення втраченого судового провадження та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні заяви про відновлення втраченого провадження, апеляційний суд виходив з того, що у матеріалах справи недостатньо зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, змісту ухвалених у справі судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України 2004 року відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно зі статтею 403 ЦПК України 2004 року втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.
Статтями 404, 405 ЦПК України 2004 року передбачено, що заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі. У заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення. До заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.
Відповідно до статті 407 ЦПК України 2004 року при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.
Згідно з частинами першою-третьою статті 408 ЦПК України 2004 року на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження. За недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд ухвалою закриває розгляд заяви про відновлення провадження і роз`яснює особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.
У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі 
№ 111/2150/13-ц (провадження № 61-24083сво18) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо провадження втрачено у відповідній частині. При цьому, не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю.
Оскільки судове провадження втрачено повністю, то висновки суду першої інстанції про часткове відновлення втраченого судового провадження є помилковими.
Верховний Суд врахував, що з`ясування судом апеляційної інстанції обставин повної або часткової втрати судового провадження є необхідною умовою для перевірки правильності вирішення судом першої інстанції питання його відновлення, оскільки законом не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю.
Безпосереднім об`єктом відновлення є конкретний перелік відсутніх повністю або частково матеріалів втраченої цивільної справи. Предметом відновлення є зміст окремих процесуальних документів чи їх частин, що містились у втраченій цивільній справі.
Незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина рішення про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі. Це зумовлено тим, що наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал. Винятком можуть бути лише випадки неможливості відновлення судом повного тексту судового рішення, а відновлення та викладення судом його резолютивної частини є достатнім для реалізації особою захисту свого порушеного, оспореного чи невизнаного права або охоронюваного законом інтересу (наприклад, отримання дубліката виконавчого документа, скасування заходів забезпечення позову тощо).
Враховуючи, що у справі не встановлено підстав для повного відновлення втраченого судового провадження, а часткове відновлення втраченого судового провадження не допускається, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для відновлення втраченого судового провадження є обґрунтованими.
Верховний Суд також врахував, що заявник скористався своїм процесуальним правом та повторно звернувся до суду першої інстанції із заявою про відновлення втраченого судового провадження та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 23 травня 2018 року, відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлові будівлі в частині наданих доказів про технічний стан, правовстановлюючих документів на нежитлові будівлі та земельну ділянку, ухваленого судового рішення.
Наведене свідчить, що на момент розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , повторно звернувшись до суду першої інстанції із заявою про відновлення втраченого судового провадження, реалізував своє право, заява задоволена судом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. Інші доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судами, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваних судових рішень.
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              С. О. Погрібний

                                                                                                                        А. С. Олійник

                                                                                                                        В. В. Яремко