УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/502/18 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 27    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б. 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/502/18 за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УкрСиббанк на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 1 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П., 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 8 листопада 2006 року між АКІБ « УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №11072963000, відповідно до якого банк надав останньому кредитні кошти у сумі 30770 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 10,8 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 8 листопада 2027 року.
21 травня 2009 року між ними укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено строки внесення щомісячних платежів та викладено в новій редакції графік погашення кредиту.
29 серпня 2011 року також була укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту, за умовами якої змінено дату повернення кредиту в повному обсязі, а саме - до 8 листопада 2036 року. Сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.
Окрім того, 30 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №2 до даного кредитного договору, відповідно до якої сторони погодили, що з 30 вересня 2011 року за використання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 10,8 % річних в доларах США, а за користування кредитними коштами понад встановлений термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.
18 березня 2015 року між ними укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, згідно з якою графік погашення кредиту викладено в новій редакції та змінено процентну ставку.
З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 8 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність перед кредитором.
29 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до умов якої поручитель надала згоду на зміну основного зобов`язання.
18 березня 2015 року між ними також укладено додаткову угоду №2 до договору поруки, за умовами якої поручитель погодилась забезпечувати змінене зобов`язання боржника.
Позивач вказує, що він виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, проте останній належним чином не виконує умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 15 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 20770, 22 дол. США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 19828.75 дол. США та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 941,47 дол. США.
Окрім того, банком нарахована пеня за порушення строків сплати коштів у розмірі 3393 грн. 27 коп., в тому числі пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 1727 грн. 89 коп. та пеня за прострочення сплати відсотків у сумі 1665 грн. 38 коп.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 20770,22 дол. США та 3393 грн. 27 коп.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 1 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що суду надані належні та допустимі докази на підтвердження наявності заборгованості за даним кредитним договором. Розрахунок заборгованості є консолідованим документом, який містить інформацію про нарахування та сплату коштів ( тіла кредиту, відсотків та пені) за кредитним договором в хронологічному порядку. Відповідачами не спростований факт надання банком кредиту, а також не надані докази на спростування розрахунку заборгованості.
Суд також прийшов до помилкового висновку про припинення поруки, оскільки ОСОБА_2 надала згоду на зміну умов кредитування, про що зазначено у договорі поруки.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів зазначив, що доказом наявності боргу за кредитним договором є первинні документи та виписки з особових рахунків, які підтверджується факт здійснення фінансових операцій за спірною угодою.
Окрім того, банк безпідставно застосовував подвійну відсоткову ставку при нарахуванні заборгованості зі сплати відсотків. Отже, долучений до матеріалів справи розрахунок не відповідає умовам кредитного договору.
Заслуговує на увагу й та обставина, що згідно з висновком експерта кредитні кошти були перераховані на рахунок, який не може використовуватись для операцій з надання кредиту.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.
Представник відповідачів в судовому засіданні не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 8 листопада 2006 року між АКІБ « УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №11072963000, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 30770 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 10,8 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту до 8 листопада 2027 року.
21 травня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено строки внесення щомісячних платежів, а саме: з 1 по 25 число ( включно) кожного місяця, та викладено в новій редакції графік погашення кредиту.
Окрім того, 29 серпня 2011 року між ними була укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту, за умовами якої сторони погодили дату повернення кредиту в повному обсязі - до 8 листопада 2036 року, а також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.
Додаткова угода №2 до кредитного договору була укладена між позивачем та ОСОБА_1 й 30 вересня 2011 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що з 30 вересня 2011 року за використання кредитних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 10,8 % річних в доларах США, а за користування кредитними коштами понад встановлений термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.
Також 18 березня 2015 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, згідно з якою графік погашення кредиту викладено в новій редакції та встановлено нову процентну ставку в таких розмірах: з 18 березня 2015 року по 17 березня 2016 року – 5, 40 %; з 18 березня 2016 року по 17 березня 2017 року – 7,71 %; з 18 березня 2017 року по 17 березня 2018 року – 9,99 %; з 18 березня 2018 року по 17 березня 2019 року - 10,80 %; з 18 березня 2019 року по 17 березня 2020 року – 11,80 %; з 18 березня 2020 року по 17 березня 2021 року – 12,80 %; з 18 березня 2021 року і до кінця терміну дії договору встановлюється процентна ставка в розмірі 13,80 %.
Сторони також домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.
8 листопада 2006 року між сторонами укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 несе солідарну з боржником відповідальність перед кредитором.
29 серпня 2011 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до умов якої поручитель надала згоду на зміну терміну кредитування до 8 листопада 2036 року.
Також договір поруки доповнено пунктом 1.6 наступного змісту: « Сторони ознайомлені з усіма умовами договору, що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та /або договорами. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що згідно з цим договором забезпечуються також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов договору, що обумовлює основне зобов`язання.
18 березня 2015 року між ПАТ « УкрСиббанк» та відповідачами також укладено додаткову угоду №2 до договору поруки, за умовами якої графік погашення кредиту викладено в новій редакції та встановлено нову процентну ставку в таких розмірах: з 18 березня 2015 року по 17 березня 2016 року – 5, 40 %; з 18 березня 2016 року по 17 березня 2017 року – 7,71 %; з 18 березня 2017 року по 17 березня 2018 року – 9,99 %; з 18 березня 2018 року по 17 березня 2019 року - 10,80 %; з 18 березня 2019 року по 17 березня 2020 року – 11,80 %; з 18 березня 2020 року по 17 березня 2021 року – 12,80 %; з 18 березня 2021 року і до кінця терміну дії договору встановлюється процентна ставка в розмірі 13,80 %.
Звертаючись до суду з даним позовом, банк надав розрахунок, який свідчить про те, що станом на15 січня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 20770, 22 дол. США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 19828.75 дол. США та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 941,47 дол. США.
Також банком нарахована пеня за порушення строків сплати коштів у розмірі 3393 грн. 27 коп., в тому числі пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 1727 грн. 89 коп. та пеня за прострочення сплати відсотків у сумі 1665 грн. 38 коп.
Матеріали справи також свідчать, що 15 вересня 2017 року банк звернувся до відповідачів із письмовою вимогою достроково повернути повну суму заборгованості на 32 день з дня отримання цієї вимоги.
Зазначена вимога була отримана позичальником 21 вересня 2017 року.
       Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У ст.599 ЦК України закріплене загальне правило про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
       У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 8 листопада 2036 року.
       Отже, у межах строку кредитування, до 25 числа кожного місяця, ОСОБА_1 повинен був повертати кредит та сплачувати відсотки. Таким чином, положення ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну сплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосоване лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Оскільки банк звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про дострокову сплату всієї суми заборгованості й змінив строк кредитування, а саме - до 24 жовтня 2017 року, суд приходить до висновку про те, що нарахування відсотків та пені після спливу цього строку не відповідає вимогам законодавства.
       Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Отже, в даному випадку банк вправі ставити питання про стягнення заборгованості зі сплати тіла кредиту у розмірі 19828, 75 дол. США, 622,30 дол. США заборгованості зі сплати відсотків, а також 1612 грн. 02 коп. пені.
       Під час судового розгляду за клопотанням представника відповідачів з метою з`ясування питання про те, чи відповідає наданий позивачем розрахунок заборгованості умовам кредитного договору та бухгалтерським документам, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2018 року призначено судово-економічну експертизу.
       Відповідно до експертного висновку №403/07/2019 від 12 липня 2019 року, в межах наявних матеріалів не видається за можливе встановити відповідність довідки-розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту умовам договору та бухгалтерським документам.
       При цьому, експертом, зокрема, зазначено, що при нарахуванні відсотків застосовувались ставки ( 2,00 %, 12,80%, 25,60 %), що не передбачені умовами кредитного договору. Окрім того, кредитні кошти перераховано з рахунку № НОМЕР_1 , який не передбачений для використання операцій з надання кредиту.
       Однак, досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що 18 березня 2015 року кредит реструктуризований у кредит №11072963001. Після реструктуризації при нарахуванні відсотків застосовувались відсоткові ставки, передбачені умовами додаткової угоди №3 до кредитного договору. Отже, сторони погодили таку зміну відсоткової ставки.
       Оскільки ОСОБА_1 несвоєчасно сплачував кошти за кредитним договором, на період такого прострочення застосовувалась подвійна відсоткова ставка, що також передбачено умовами додаткових угод, укладених з боржником. 
        Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
       Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
       Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якою передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
       Пунктами 57,59,60,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 4 липня 2018 року №75, передбачено, що інформація, яка міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. 
       Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс/ оборотно-сальдову відомість.
       Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. 
       Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
       Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачем надано суду виписку з рахунку, яка містить інформацію щодо дат та сум проведених операцій та є належним доказом, який підтверджує проведення банком касових операцій за даним кредитним договором.
       Посилання у експертному висновку на ту обставину, що кошти були перераховані з рахунку № НОМЕР_1 , який не передбачений для використання операцій з надання кредиту, лише свідчить про недотримання банком вимог законодавства у сфері фінансового обліку, проте не звільняє позичальника від обов`язку належним чином виконувати зобов`язання за кредитним договором та не є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості.
       Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19828, 75 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків у сумі 622,30 дол. США, а також 1612 грн. 02 коп. пені.
       Вказані кошти підлягають стягненню лише з ОСОБА_1 , оскільки порука ОСОБА_2 припинилася на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.
       Так, відповідно до даної норми ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
       Як встановлено в судовому засіданні, протягом періодів несвоєчасної сплати боржником коштів банком застосовувалась процентна ставка у подвійному розмірі. Такий розмір відсоткової ставки був погоджений з ОСОБА_1 , про що свідчать його підписи на додаткових угодах до кредитного договору.
       Водночас, застосування відсоткової ставки у подвійному розмірі не було погоджено із ОСОБА_2 , а умови додаткових угод №1 та №2 до договору поруки щодо обізнаності поручителя із можливістю зміни банком розміру зобов`язань у більшу сторону, є неконкретизованими та не можуть вважатися її згодою на застосування такого розміру відсоткової ставки.
       Таким чином, внаслідок збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя порука є припиненою.
       Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк"  задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 1 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення,- про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "УкрСиббанк" ( рахунок № НОМЕР_3 в АТ « УкрСиббанк», МФО 351005, код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11072963000 від 8 листопада 2006 року в розмірі 20451,05 дол. США та 1612 грн. 02 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "УкрСиббанк" судовий збір у розмірі 21621 грн. 80 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 18 лютого 2020 року.