Справа № 345/4472/19 
Провадження № 33/4808/60/20 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Повзло 

ПОСТАНОВА

21 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., ознайомившись з апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   разом з  клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.11.2019 року, якою ОСОБА_1  визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за  ч. 1 ст.130  КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.11.2019 року ОСОБА_1  визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за  ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.п. 16-17).
Не погодившись з постановою суду, 16.01.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на її оскарження. В обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт послався на те, що з 05.10.2019 року до 28.12.2019 року він перебував на заробітках за межами України. Стверджує, що 04.10.2019 року він приходив до суду з метою з`ясувати, чи перебувають на розгляді суду матеріали відносно нього, та отримавши відповідь, що справи немає, апелянт зробив висновок, що жодних матеріалів не поступить, оскільки в його діях не було складу правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи, врахувавши доводи, що викладені в апеляційній скарзі в частині причини пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю, що у поновленні строку на апеляційне оскарження належить відмовити, апеляційну скаргу - повернути апелянту з наступних підстав.
Діючим законодавства чітко передбачено порядок та строки апеляційного перегляду постанови судді у справах про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до ч. 2  ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою. В той час як, апеляційна скарга, яка подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
16.01.2020 року апелянт подав апеляційну скаргу на постанову суду від 04.11.2019 року, тобто з пропуском строку на її оскарження, разом з клопотанням про його поновлення (а.п. 32-37).
В якості причини пропуску строку апелянт зазначив, що 04.10.2019 року він прийшов до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з метою перевірити чи надійшла справа до суду, де йому повідомили, що справа в провадження суду не перебуває, тому він, 05.10.2019 року, поїхав за кордон на заробітки, про що долучає копію паспорту з відповідними відмітками щодо перетину кордону. Копію судового рішення він отримав лише 09.01.2020 року, та протягом 10 днів подав апеляційну скаргу (а.п. 36). 
Проте, вказану причину пропуску строку неможливо визнати поважною.
Так, в апеляційній скарзі апелянт стверджує, що після повідомлення йому працівниками суду про те, що станом на 04.10.2019 року в суді були відсутні будь-яки матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього, він зробив висновок, що жодних матеріалів не поступить, оскільки в його діях не було складу правопорушення (а.п. 33). 
В той же час, апелянт вказує на те, що після повернення на територію України - 28.12.2019 року, він знов звернувся до суду для з`ясування обставин по справі за його обвинуваченням, подавши відповідну заяву.
Отже, з наведеного вбачаються явні протиріччя в позиції апелянта щодо причини пропуску строку, що, в свою чергу, унеможливлює дійти обґрунтованого висновку про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що він дійсно, 04.10.2019 року, звертався до суду з запитом щодо наявності справи відносно нього. Копії відповідної заяви та відповіді суду на таке звернення, апелянтом не надано.
Також апелянтом не надано доказів мети його виїзду за кордон саме на заробітки, тобто на підтвердження саме поважних обставин. Апелянтом не долучено жодного документу, що підтверджує його працевлаштування в цей період часу за кордоном.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №051457 від 27.09.2019 року вбачається, що працівниками поліції було ознайомлено ОСОБА_1 під підпис про те, що розгляд адміністративної справи відносно нього відбудеться в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області (а.п. 1).
08.10.2019 року за №13196 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов вказаний вище протокол щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП з додатками (а.п. 9).
Справу двічі було призначено до судового розгляду, а саме на 22.10.2019 року та на 04.11.2019 року, про що апелянт повідомлявся відповідно до вимог закону (а.п. 11, 15).
Відповідно до супровідного листа від 05.11.2019 року, на адресу апелянта було направлено копію судового рішення (а.п. 18).
На а.п. 28 міститься розписка апелянта про отримання ним копії судового рішення від 04.11.2019 року, яке, як стверджує апелянт, він отримав лише 09.01.2020 року. 
Разом з тим, дату отримання ним копії судового рішення на заяві, що міститься в матеріалах провадження, ним власноручно не зазначено (а.п. 28). Вказана заява датована апелянтом 02.01.2020 року та зареєстрована в суді 02.01.2020 року за №43/20.
Дослідивши наведені вище докази, доходжу висновку, що виїзд апелянта за межі України, за умови, що останньому достеменно було відомо про початок провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо нього, а саме складено протокол про адміністративне правопорушення, розгляд якого відбудеться в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області, з роз`ясненням відповідних прав та обов`язків, про що є його підпис у протоколі, є його власним свідомим волевиявленням.
Враховуючи наведені обставини, вказану апелянтом підставу не можливо визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, за умови відсутності належних доказів щодо працевлаштування ОСОБА_1 за кордоном саме в цей період часу. 
Звертаю увагу на те, що під час складання протоколу, апелянту були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а тому він був обізнаний про юридичні наслідки своїх дій.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі №3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625), так і судова практика Європейського суду з прав людини.
Отже, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності, а тому, суди повинні у кожному випадку встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.
За таких обставин вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 подана після закінчення строку на апеляційне оскарження постанови судді без поважних причин, а тому в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження необхідно відмовити та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала – ОСОБА_1 .
При цьому слід роз`яснити, що повернення апеляційної скарги, не позбавляє права повторно звернутися з апеляційною скаргою на дану постанову з наданням належних доказів поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.11.2019 року.
Апеляційну скаргу з додатками повернути апелянту - ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        В.В. Повзло