ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6200/19                                                                  Головуючий у 1 інстанції: Терлецька О.О.
                                                                                   Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е	

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач – Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 шкоду, заподіяну державі в особі військової частини НОМЕР_1 внаслідок нестачі речового майна, переданого під звіт на загальну суму 139 477 (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят сім) грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. 
12 лютого 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не належить розгляду за правилами адміністративного судочинства, а має вирішуватись судом загальної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу, оскільки, позивач просить стягнути шкоду, заподіяну державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , внаслідок нестачі речового майна, переданого під звіт, що здійснюється шляхом подачі цивільного позову.
З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позов Військової частини НОМЕР_1 мотивовано тим, що, за наслідками проведення аудиту та службового розслідування по факту незаконної витрати речового майна Військової частини НОМЕР_1 , капітаном   ОСОБА_1 встановлено підстави для притягнення до матеріальної відповідальності колишнього начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 капітана   ОСОБА_1 .
У зв`язку із тим, що досудовими заходами врегулювання спору не вирішено питання відшкодування шкоди, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1  шкоди, заподіяної державі в особі військової частини НОМЕР_1 , внаслідок нестачі речового майна, переданого під звіт на загальну суму 139 477 грн.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС  України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 ч. 1  ст. 4 КАС України  визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Частиною четвертою  статті 5 КАС  України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених  Конституцією  та законами України.
В силу пункту 17 частини першої  статті 4 КАС України,  публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини четвертої статті 19 КАС  України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно пункту 3 частини другої  статті 11 Цивільного кодексу України (далі -  ЦК), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Частиною першою  статті 1166 ЦК  України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу частини першої  статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі № 813/1045/18: « за наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 5 грудня      2018 року) Велика Палата Верховного Суду  з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, у постанові від 20 червня  2018 року у справі №  815/5027/15 виходячи з таких міркувань.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів  статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається  після її звільнення з державної служби».
Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 січня 2020 року по справі № 813/1045/18, дійшла висновку, що спір у справі щодо відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_3 шкоди,  завданої ОСОБА_1  шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до частини 5  статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як зазначалося, у даній справі, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи військовослужбовця про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що  даний спір є публічно-правовим та повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Також, з матеріалів справи вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 вже зверталась до Чернігівського районного суду м. Чернігова з аналогічним позовом, за наслідками розгляду якого, ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2019 року по справі№ 748/1665/19 закрито  провадження у справі, оскільки розгляд даної справи віднесено до адміністративної юрисдикції.
Згідно ч. 1 ст. 30 КАС України, спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є помилковим.
Відповідно до частини другої  статті 6 КАС України,  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»     від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують
У справі Bellet v. France, Європейський суд з прав людини зазначив, що “стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права”.
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»). 
У рішенні по справі “Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1   ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, відмова у відкритті провадження у справі унеможливила доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до   ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 229, 243,  315,   320,   321, 325 КАС України, суд,-
 	 	
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1   задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені   статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді 	Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.	

Повний текст постанови виготовлено 24.02.2020 року