ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 р.	Справа № 552/5506/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави (головуючий І інстанції Турченко Т.В., м. Полтава) від 27.11.2019 року по справі № 552/5506/19
за позовом ОСОБА_1 
до Інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Гордійчука Максима Віталійовича
третя особа Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 675581 від 11.09.2019 р., якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП та застосовано відносно неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з постанову складено з численними порушеннями вимог чинного законодавства України.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2019 року по справі № 552/5506/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Крім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи телефонограмою від 14.02.2020 р.
Відповідач повідомлявся на електронну адресу, яка містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2019 р. інспектором ВБДР України ПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Гордійчуком Максимом Віталійовичем відносно позивача ОСОБА_1 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №675581.
Відповідно до постанови серії ДП18 № 675581, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що вона 20.08.2019 р. об 15 год. 35 хв. в м. Полтава по вул. Спартака, 109 встановила стаціонарну тимчасову споруду - торгівельний павільйон розміром 5,3*6,1 метрів в межах червоної лінії вулиці без погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції, чим порушила п.п. 1.5, ПДР, п. 27 постанови КМУ № 198 від 30.03.1994 р. п.п. 3.3.1 ДСТУ 3587-97, ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух», та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.
Не погодившись з винесеною відповідачем постановою, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення є законною.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху, впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць, тощо.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оскаржуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач посилалася на те, що диспозиція ч. 2 ст. 140 КУпАП не передбачає адміністративної відповідальності за непогодження розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону, оскільки цей об`єкт не є рекламоносієм, не відноситься до технічних засобів організації дорожнього руху, жодним чином не пов`язаний з ремонтом автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, не є об`єктом дорожнього сервісу, а також не пов`язане із здійсненням пасажирських перевезень.
Також позивач послалася на те, що розміщення цієї стаціонарної тимчасової споруди відбулося відповідно до чинного законодавства України ще в липні 2018 року на підставі договору особистого строкового земельного сервітуту від 25.06.2018 р. відповідно до п. 1 якого Власник на підставі рішення дванадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 15.09.2017 р. «Про розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності» та рішення п`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 24.05.2018 р. «Про затвердження та погодження документації із землеустрою розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» встановлює сервітутне землекористування (обмежене платне користування) на земельну ділянку для подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельний павільйон, яка знаходиться за адресою: Україна, Полтавська область, м. Полтава, вул. Спартака, 109 (землі житлової та громадської забудови). Цей договір був зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів особистого строкового земельного сервітуту вчинено запис 03.07.2018 р. № 99-ЗС, а також згідно складеного паспорту прив`язки від 12.07.2018 р.
На підставі цього, позивач вважала, що описане в оскаржуваній постанові діяння в графі «суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи» не охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 140 КУпАП, внаслідок чого інспектором ВБДР УПП в Полтавській області було неправильно і кваліфіковано діяння та безпідставно складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до Положення про Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, затвердженого Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 03.03.2016 р. № 208, одними із основних функцій Управління є: вжиття організаційних заходів для підвищення рівня безпеки дорожнього руху; організація оформлення та розгляд матеріалів про адміністративні правопорушення, винесення рішень за результатами розгляду, взаємодію з іншими органами публічної влади з цих питань.
Згідно з п. 32.1 ПДР України, уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються: а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій.
Відповідно до п.п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 3.3.1 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» (далі - ДСТУ 3587-97), на перехрещеннях автомобільних доріг в одному рівні у разі відсутності забудови капітальними будівлями повинен бути забезпечений трикутник видимості зі сторонами відповідно до таблиці 8 і рисунка 1, а на перехрестях вулиць і доріг населених пунктів відповідно до таблиці 9.
Відповідно до п. 3.7.4 ДСТУ 3587-97 забороняється розміщувати споруди торговельно-побутового призначення, рекламоносії та інші об`єкти дорожнього сервісу: на тротуарах, пішохідних доріжках і алеях, штучних спорудах; ближче ніж 50 м до перехрещень вулиць та пішохідних переходів; ближче ніж 150 м. до перехрещень, шляхопроводів, мостів на автомобільних дорогах загального користування; на зупинці маршрутних транспортних засобів ближче ніж 20 м у межах видимості в обидва боки тротуару від установленого дорожнього знаку, що позначає зупинку (крім кіосків для продажу проїзних квитків); ближче ніж 100 м від залізничних переїздів.
Положеннями п. 27 постанови КМУ № 198 від 30.03.1994 р. «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» (далі - постанова КМУ № 198), малі архітектурні форми не повинні мати заглиблені в ґрунт фундаменти і не перевищувати за висотою 4 метрів. У населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, алей на відстані не менше ніж 1 метр, але не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.
Відповідно до п. 4 Розділу І постанови КМУ № 198, мала архітектурна форма для провадження підприємницької діяльності (далі - мала архітектурна форма) - це невелика (площею до 30 кв. метрів) споруда торговельно-побутового призначення, яка виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без спорудження фундаменту.
Згідно з ДБН Б.2.2-1-01. Містобудування. планування і забудова населених пунктів, вулиці усіх категорій відокремлюються від інших функціональних територій поселень геодезично фіксованими межами - червоними лініями. Розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, окрім об`єктів транспорту та інженерних мереж, у межах червоних ліній вулиць забороняється.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 20.08.2019 р., проведеного 20.08.2019 р. об 15:40 год. по вул. Спартака, 109 в м. Полтава, інспектором відділу БДР УПП в Полтавській обл. ДПП старшим лейтенантом поліції Гордійчуком М.В. виявлено недоліки в експлуатаційному стані ділянки дороги, а саме: не встановлено дорожніх знаків 5.35.1; 5.35.2 «Пішохідний перехід»; зношена дорожня розмітка 1.14.1 «Зебра»; розміщено тимчасову споруду розміром 5.3*6.1 м. неподалік перехрестя вул. Спартака та Саші Путрі в межах трикутника видимості, біля пішохідного переходу та на відстані 2.5 м. та 1.9 м. від проїзної частини. В результаті обстеження ділянку визнано такою, що не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 постанови КМУ № 198 від 30.03.1994 р. 
Вказаний Акт складений у присутності двох свідків, до нього додана схема розташування стаціонарної тимчасової споруди, відповідно до якої торгівельний кіоск розташовано на відстані 1.9 м. та 2.5 м. від краю проїзної частини, що є порушенням п. 27 постанови КМУ № 198 від 30.03.1994 р., яка дозволяє розташовувати торгівельні кіоски на відстані не ближче 5 метрів від проїзної частини вулиці.
Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: участь у реалізації в межах своїх повноважень державної політики у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація супроводження і забезпечення безпечного руху транспортних засобів спеціального призначення; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху; видача в установленому порядку у випадках, передбачених законом, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів; інформування учасників дорожнього руху про фіксацію фактів правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
З аналізу наведених норм вбачається, що у випадку, коли законодавчими актами передбачено відповідний порядок узгодження з органами Національної поліції окремої діяльності, зокрема, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, особа, яка не здійснила таке погодження, порушила нормативи щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, притягується до адміністративної відповідальності за ст.140 КУпАП.
Статтею 18 Закону України "Про автомобільні дороги", передбачено, що складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.
Положеннями п. 1.10 ПДР України, зокрема, передбачено, що автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи  краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій).
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до викопіювання з топографо-геодезичної зйомки на вул. Спартака, тимчасова споруда розташована саме в межах “червоних ліній” (а.с. 42), які є частиною автомобільної дороги та щодо цієї споруди відсутнє погодження із уповноваженим органом Національної поліції. Таким чином, факт встановлення цієї тимчасової споруди (торгового павільйону) є свідченням проведення робіт на автомобільних дорогах і оскільки позивачем погодження щодо проведення таких робіт від уповноваженого органу Національної поліції України не було отримано, колегія суддів вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.
Крім того, судом встановлено, що 01.08.2019 р. позивач зверталася до начальника УПП у Полтавській області із заявою, в якій просила погодити розміщення тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: вул. Спартака, 109, м. Полтава, що перебуває на відстані менше нормативної від проїжджої частини та в охоронних зонах інженерних мереж і комунікацій. У цій заяві позивачем повідомлено, що в Управлінні з питань містобудування та архітектури перебуває на розгляді її звернення щодо можливості подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди торгівельного павільйону площею 28,0 кв.м. на земельній ділянці площею 44.0 кв.м. по вул. Спартака, 109, м. Полтава. Однак, для надання в Управління з питань мicтoбyдyвaння та архітектури повного пакету документів, які необхідні для подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди, необхідно отримання в уповноваженого органу ГУНП у Полтавській області погодження на розміщення тимчасової споруди, що перебуває на відстані менше нормативної від проїжджої частини та в охоронних зонах інженерних мереж і комунікацій.
Листом УПП в Полтавській області від 27.08.2019 р. № 12970/41/28/09-2019 відмовлено заявнику в погодженні розміщення тимчасової споруди за адресою: вул. Спартака, 109, м. Полтава.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що звертаючись до уповноваженого органу УПП в Полтавській області, позивач сама вказувала про те, що тимчасова споруда розміщена на відстані менше нормативної від проїжджої частини та в охоронних зонах інженерних мереж і комунікацій та відповідне погодження щодо проведення робіт зі встановлення цієї споруди позивачем не отримувалося, а тому суд вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 140 КУпАП.
Що стосується посилання апелянта на те, що тимчасова споруда зведена ще на початку 2018 року, а її спорудження було розпочато в жовтні 2017 року, а тому відповідачем пропущено строк притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Суд зазначає, що триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).
В межах спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що адміністративне правопорушення є триваючим, оскільки на момент розгляду цієї справи позивачем не отримано дозволу від Управління з питань містобудування та архітектури можливості подальшого розміщення стаціонарної тимчасової споруди торгівельного павільйону площею 28,0 кв.м. на земельній ділянці площею 44.0 кв.м. по вул. Спартака, 109, м. Полтава, тобто фактично позивачем продовжується порушення порядку погодження  з уповноваженим органом проведення будь-яких  робіт на автомобільній дорозі. Правопорушення, допущене позивачем, фактично було виявлене 20.08.2019 р. при складанні акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності винесено 11.09.2019 р., тобто в межах строку визначеного ч. 1 ст. 38 КУпАП.  
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова серії ДП18 № 675581 від 11.09.2019 р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП та застосовано відносно неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. є правомірною. Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2019 року по справі № 552/5506/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2019 року по справі № 552/5506/19 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27.11.2019 року по справі № 552/5506/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  20.02.2020 року